ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 травня 2025 року	Справа №160/26911/24 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луговської Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому проваджені) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовною заявою (з урахуванням оновленої редакції), в якій просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання у вищому навчальному закладі з 1982 по 1990 викладену у відповіді на заяву від 28.02.2024 року;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання у вищому навчальному закладі терміном п`ять років та повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду у справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, проте рішенням ГУ ПФУ у Львівській області відмовлено у перерахунку пенсії. Позивач вважає рішення відповідача протиправним, тому звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
Ухвалами суду позовну заяву залишено без руху та після усунення недоліків прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і проведення судового засідання, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі зазначає, що за даними електронної пенсійної справи позивача до заяви про допризначення пенсії долучено диплом НОМЕР_1 за період навчання з 01.09.1982-25.06.1990 та довідку №01-15/285 від 27.02.2024, в якій не зазначено періоди навчання академічних відпусток, тому прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії, оскільки періоди навчання перетинаються з періодами військової служби (військовий квиток НОМЕР_2 ). Тому для вірного обчислення страхового стажу необхідно долучити уточнюючу довідку про періоди навчання, поновлення та академічної відпустки, які надавалися на час проходження військової служби.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 28.02.2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії допризначення у зв`язку з наданими документами, а саме: донарахування навчання.
ГУ ПФУ в Львівській області прийнято рішення №046550006522 від 07.03.2024 про відмову у перерахунку пенсії та зазначено, що за даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 до заяви про допризначення пенсії долучено диплом НОМЕР_1 за період навчання з 01.09.1982-25.06.1990 та довідку №01-15/285 від 27.02.2024, в якій не зазначено періоди навчання академічних відпусток, тому прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії, оскільки періоди навчання перетинаються з періодами військової служби (військовий квиток НОМЕР_2 ). Тому для вірного обчислення страхового стажу необхідно долучити уточнюючу довідку про періоди навчання, поновлення та академічної відпустки, які надавалися на час проходження військової служби.
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.
Згідно ч.3 ст.4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст.5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами ст.8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст.24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року №637, де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, навчання та архівними установами.
Згідно з пунктом 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
З матеріалів справи вбачається, що згідно диплому позивача НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії від 25.06.1990 року вбачається, що в 1982 по 1990 року позивач навчався у Мелітопольському державному педагогічному інституті за спеціальністю «Біологія і хімія».
З копії військового квитка серія НОМЕР_2 вбачається, що позивач призваний 19.11.1983 року до строкової служби та виключений з військової частини 03.11.1986 року.
Крім того, період навчання позивача з 1982 по 1990 у Мелітопольському державному педагогічному інституті за спеціальністю «Біологія і хімія» підтверджено довідкою №01-15/285 від 27.02.2024.
З оскаржуваного рішення №046550006522 від 07.03.2024 ГУ ПФУ у Львівській області вбачається, що період навчання з 01.09.1982 по 25.06.1990 до страхового стажу не зараховано, оскільки навчання перетинається з військовою службою.
Тобто, спірним у цій справі є та піддається сумніву відповідачем період навчання у Мелітопольському державному педагогічному інституті з 01.09.1982 по 25.06.1990, за виключенням періоду військової служби.
Суд зауважує, що рішення відповідача не містить жодних підстав для не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача, окрім як часткове співпадіння з періодом проходження позивачем військової служби.
При цьому відповідач не зараховує весь період навчання позивача, тоді як він співпадає лише частково.
За таких обставин, суд зазначає, що проходження позивачем військової служби відбулося з відповідною перервою періоду навчання в освітньому закладі, що жодним чином не перешкоджає обрахувати та врахувати тривалість як одного, так й іншого.
Відтак, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач у спірний період навчався у навчальному закладі.
На період проходження позивачем військової служби діяло «Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590.
Підпунктом «к» ч.1 п.109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.
Відтак, відповідачем протиправно не зараховано період навчання позивача з 01.09.1982 по 18.11.1983 (призов на службу був 19.11.1983 року) та подальший період з 04.11.1986 року (звільнення з військової частини відбулося 03.11.1986 року) по 25.06.1990 року, який має бути зараховано останньму до страхового стажу.
Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ у Львівській області безпідставно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду його навчання, а тому рішення ГУ ПФУ у Львівській області №046550006522 від 07.03.2024 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч.4 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року в справі №816/1229/14 зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та норми законодавства, виходячи з принципу верховенства права, беручи до уваги положення пункту 2 частини другої ст.245 КАС України, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне на підставі частини третьої ст.245 КАС України з метою відновлення прав, свобод та інтересів за захистом яких позивач звернувся до суду, зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2024 року про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу періоду його навчання.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачі по справі, як суб`єкти владних повноважень, не довели суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрія, буд.10, код ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №046550006522 від 07.03.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2024 року про перерахунок пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні щодо зарахування періоду навчання до страхового стажу.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська