Номер провадження: 22-ц/813/4302/26 
Справа № 501/3269/25
Головуючий у першій інстанції Тордія Е. Н.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
12.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Савицька Оксана Миколаївна,
на ухвалу Чорноморського міського суду Одеської області від 28 липня 2025 року
у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності
в с т а н о в и в:
В липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про припинення права власності, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача ОСОБА_3 , просила суд припинити право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення будівлі магазину з баром за адресою: м. Чорноморськ, просп. Миру, 39-Ч; зобов`язати відповідача усунути першекоди в користуванні земельною ділянкою та звільнити її, стягнути з відповідача судові витрати.
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_2 просить суд накласти арешт на нежитлове приміщення будівлі магазину з баром за адресою: м. Чорноморськ, просп. Миру, 39-Ч та заборонити до закінчення розгляду справи по суті державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам, та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб?єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Державного реєтру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєтру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійстювати державну ресстрацію змін, здійснювати та (або) проводити реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєтру Іпотек, Єдиного реєтру заборон відчужения об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна відповідні записи, що стосуються зміни власника об?єкта нерухомого майна за Реєстраційним номером: 935212051108.
Зазначена заява обґрунтована тим, що 18.10.2021 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області визнано недійсними Договори дарування від 20.02.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлового приміщення будівлі магазину з баром за адресою: АДРЕСА_1 , 39-Ч, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В., № 814; земельної ділянки кадастровий номер 5110800000:02:011:0012 площею 0,0092 га за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка 39-Ч, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. № 813.
Зазначеним рішенням від 18.10.2021 року вирішено примусово звільнити та передати ОСОБА_1 тільки нежитлову двоповерхову будівлю магазину з баром загальною площею 94,30 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , але нічого не зазвачено стосовно земельної ділянки кадастровий номер 5110800000:02:011:0012, площею 0,0092 га за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка 39-Ч.
ОСОБА_2 посилається, що вона є власником земельної ділянки 5110800000:02:011:0012 (площа (га): 0,0092) за адресою: АДРЕСА_1 . 39-Ч (стара адреса: АДРЕСА_2 ), яка не є такою, що нажита в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і не є такою, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частках.
Позивач вважає, що відповідач використовує земельну ділянку без правових підстав, чим порушує законні права позивача, як власника землі.
ОСОБА_2 зазначає, що відповідач ОСОБА_1 набув право власності на нежитлову двоповерхову будівлю магазину з баром загальною площею 94,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення суду, а не на підставі правочину або у порядку спадкування, і ОСОБА_2 , як відчужувачу (попередньому власнику) відчужуваний об?єкт (земельна ділянка кадастровий номер 5110800000:02:011:0012 площею 0,0092 га за адресою: м. Чорноморськ. просп. Миру, земельна ділянка 39-Ч) належить не на праві спільної власності, а особистої приватної власності, тому право власності на цю земельну ділянку не може одночасно перейти від відчужувача (попереднього власника) ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , так як земельна ділянка набута ОСОБА_2 за власні грошові кошти за час окремого проживання з ОСОБА_1 у зв?язку з фактичим припиненням шлюбних відносин у січні 2007 року.
Крім того, зазначає, що принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації і гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Проте, в данному випадку, за позовом, земельна ділянка 5110800000:02:011:0012 (площа (га): 0,0092) за адресою: АДРЕСА_1 . 39-Ч (стара адреса: АДРЕСА_2 ), не є такою, що нажита в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і не є такою, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частках, а тому отримання згоди відповідача на присудження грошової компенсації не потребує.
Чорноморський міський суд Одеської області ухвалою від 28 липня 2025 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 , задовольнив. Наклав арешт на нежитлове приміщення будівлі № 39-Ч, загальною площею 94,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та заборонив органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 935212051108 до розгляду справи по суті.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що з урахуванням встановлених обставин, предмету спору і змісту заявлених вимог, характеру взаємовідносин сторін по справі, вважав необхідним задовольнити заяву про забезпечення позову та в порядку забезпечення позову накласти арешт на вищезазначене нерухоме майно.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Савицька О.М., просить ухвалу Чорноморського міського суду Одеської області про забезпечення позову від 28.07.2025 року у справі 501/3269/25, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18.10.2021 року у справі № 2-90/11, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.11.2023 року та постановою Верховного Суду від 11.12.2024 року, яке набрало законної сили 14.11.2023 року та є чинним, в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 визнано право власності на будівлю магазину з баром загальною площею 94,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та визнано недійсним Договір дарування від 20 лютого 2017 року ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер 5110800000:02:011:0012 площею 0,0092 га за адресою: м.Чорноморськ, просп. Миру, земельна ділянка 39-Ч, на якій знаходиться будівля магазину з баром, після чого ОСОБА_3 фактично повернуто земельну ділянку у власність ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_1 .
Скаржник зазначає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем попереднього внесення 903000,00 грн (вартість будівлі визначена в рішенні Іллічівського міського суду Одеської області від 18.10.2021 року у справі № 2-90/11) на депозитний рахунок суду не здійснено.
Посилається, що подане позивачкою клопотання про забезпечення позову не містить ціну позову, про забезпечення якого просить заявниця; не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; на порушення ст. 151, 153 ЦПК України, заяву про забезпечення позову не повернуто заявнику, а розглянуто та задоволено; в клопотанні про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози невиконання судового рішення або інших дій відповідача, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням позивача; винесеною ухвалою про забезпечення позову відповідач позбавлений права виконати діюче рішення суду, тобто відповідачу завдано збитки, що дорівнюють вартості спірного приміщення, суд мав застосувати до позивачки зустрічне забезпечення на аналогічну суму, тобто порушено ст.154 ЦПК України. Крім того, в ухвалі про забезпечення позову накладено арешт та заборону реєстраційних дій на приміщення, без вказання його власника, а отже розповсюджено її на невизначене коло осіб, чим порушено ст.150 ЦПК України.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 19.08.2025 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, роз`яснив ОСОБА_3 право на надання письмових пояснень.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження від 19.08.2025 року отримала 22.08.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 копію ухвали про відкриття провадження від 19.08.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 22.08.2025 року та 13.08.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження отримали у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття провадження від 19.08.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 15.01.2026 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , представник ОСОБА_3 – ОСОБА_6 повістки-повідомлення отримали 08.02.2026 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_6 до апеляційного суду 11.02.2026 року надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 12.02.2026 року о 16:10 год., в обґрунтування яких зазначено, що представник не має можливості прибути в судове засідання, оскільки планувала приймати участь у призначену дату в іншому судовому засіданні в Хаджибейському районному суді міста Одеси, а саме у справі № 521/1666/26. Проте обставини змінилися, а саме, згідно з повісткою, вона має з`явитися для участі у допиті як свідок у кримінальному провадженні № 22022130000000475 12.02.2026 року о 10:00 год. З огляду на необхідність перебування в іншому місті (м. Дніпро), представник позбавлена можливості прибути до Одеського апеляційного суду о 16:10. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 – ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи, з огляду на таке.
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, у клопотанні не наведено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності представника ОСОБА_3 – ОСОБА_6 .
З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності представника ОСОБА_3 – ОСОБА_6 .
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , в судовому засіданні просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 з`явилась на проголошення вступної та резолютивної частини постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення предстаника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є припинення права власності на нежитлове приміщення будівлі № 39-Ч розташованої за адресою: пр-т. Миру в м. Чорноморську Одеської області. Суд вважав, що у випадку, якщо спір буде вирішено на користь позивача (у разі задоволення позовних вимог), є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, оскільки спірний об`єкт нерухомого майна може бути відчужено, розподілено, а позивач буде змушеним звертатися до суду з іншим позовом. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до порушення прав позивача. Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Суд звернув увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер. 
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зробила висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення будівлі магазину з баром за адресою: м. Чорноморськ, просп. Миру, 39-Ч; зобов`язати відповідача усунути першекоди в користуванні земельною ділянкою та звільнити її, стягнути з відповідача судові витрати.
Отже, предметом спору у справі є нежитлове приміщення будівлі магазину з баром за адресою: м. Чорноморськ, просп. Миру, 39-Ч, яке розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 5110800000:02:011:0012 площею 0,0092 га за адресою: м. Чорноморськ. просп. Миру, земельна ділянка 39-Ч.
Як підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову позивач зазначила, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а також ускладнить ефективний захист прав за якими вона звернулася до суду.
Колегія суддів вважає, що Чорноморський міський суд Одеської області дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, оскільки вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, шляхом накладення арешту на майно та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, відповідає змісту права, про захист якого вона звернулась до суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».
Невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , як власника квартири, оскільки обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
З огляду на вказане, беручи до уваги те, що відповідач до вирішення судом спору не обмежений у можливості розпорядитися майном, щодо якого позивачка пред`явила позовну заяву, незастосування заходів забезпечення останнього шляхом накладення арешту на неухоме майно та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Тоді як вжиття заходів забезпечення цього позову щодо вказаного майна може збалансувати інтереси сторін спору та гарантувати належне виконання такого рішення суду.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладеня арешту на нежитлове приміщення будівлі № 39-Ч, загальною площею 94,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 935212051108 до розгляду справи по суті.
Такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії щодо розпорядження спірним нерухомим майном.
Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо незастосування зустрічного забезпечення, колегія суддів відхиляє як безпідставні, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1,2 ст. 154 ЦПК України суд, у випадку забезпечення позову може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Тобто, застосовування зустрічного забезпечення при вирішенні питання про забезпечення позову є правом суду.
Частиною 3 ст. 154 ЦПК України визначено обставини, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення. Таких обов`язкових підстав не встановлено та скаржником не наведено.
В той же час, ст. 154 ЦПК України передбачено право самого відповідача звернутися до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не наведено обґрунтованих обставин та не надано доказів, які б підтверджували реальний намір чи дії відповідача відчужувати належне йому майно третім особам або існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки заява позивача містить обґрунтування, необхідне для задоволення вказаної заяви, а вжиття зазначених заходів забезпечення позову буде співмірним заходом забезпечення заявленого позову.
Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам статті 151 ЦПК України, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, не заслуговує на увагу, оскільки не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, виключний перелік яких визначений у частині третій статті 376 ЦПК України.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу унеможливить ефективний захист.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не є підставою для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції вимог процесуального законодавства та як наслідок скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Савицька Оксана Миколаївна, залишити без задоволення.
Ухвалу Чорноморського міського суду Одеської області від 28 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 02 березня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов