КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2026 року м. Київ справа №640/16453/22
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у місті Києві у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними і скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10), в якому просить:
- визнати протиправними дії Національної поліції України щодо звільнення позивача, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2-го відділу (розкриття злочинів, учинених із застосуванням вогнепальної зброї та вибухівки) 2-го управління (розкриття злочинів проти особи) Департаменту карного розшуку зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України № 1422 від 12.09.2022 "По застосування дисциплінарного стягнення до окремих поліцейських Департаменту карного розшуку", яким застосовано до позивача, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2-го відділу (розкриття злочинів, учинених із застосуванням вогнепальної зброї та вибухівки) 2-го управління (розкриття злочинів проти особи) Департаменту карного розшуку стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України № 1224 о/с від 16.09.2022 "По особовому складу" про звільнення позивача, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2-го відділу (розкриття злочинів, учинених із застосуванням вогнепальної зброї та вибухівки) 2-го управління (розкриття злочинів проти особи) Департаменту карного розшуку зі служби в поліції відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" з 19.09.2022;
- поновити позивача на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2-го відділу (розкриття злочинів, учинених із застосуванням вогнепальної зброї та вибухівки) 2-го управління (розкриття злочинів проти особи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України зі спеціальним званням капітан поліції з 20.09.2022;
- стягнути з Національної поліції України на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним наказом капітан поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Прийняттю рішення про звільнення позивача зі служби в поліції передувало проведення відносно позивача службового розслідування.
Так, оскаржуваним наказом за грубе порушення службової дисципліни, зокрема, невиконання вимог Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України "Про дорожній рух", Правил дорожнього руху, Правил етичної поведінки поліцейських до позивача застосоване дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.
Позивач вважає оспорювані накази протиправними, а звільнення незаконним, зазначаючи про порушення відповідачем вимог ряду нормативних документів при прийнятті таких рішень.
Позивач відмічає, що до дня ДТП та після цього перебував на лікуванні, обов`язки служби не виконував, що унеможливлює порушення саме трудової дисципліни та відповідно звільнення за це.
Крім того, всупереч ст. 19 Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України" позивачу не надано для ознайомлення матеріалів службового розслідування та не надано можливості висловити свої заперечення.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року відкрите провадження в адміністративній справі.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи № 640/16453/22 до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року адміністративну справу № 640/16453/22 прийнято до провадження суддею Панченко Н.Д., справу визначено розглядати одноособово суддею Панченко Н.Д. за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
07.11.2022 року до суду надійшов відзив.
Також, відповідачем були надані до суду матеріали службового розслідування щодо позивача.
Позиція відповідача зводиться до того, що незважаючи на відсутність кримінальної чи адміністративної відповідальності, позивач є особою начальницького складу, за результатами службового розслідування була встановлена поведінка, яка є несумісною з відповідним положенням та статусом, були виявлені проступки (вчинки) проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підривають довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
04 лютого 2012 року, позивач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, а 07 листопада 2015 року прийнятий до Національної поліції України.
У березні 2019 року призначений на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС Департаменту карного розшуку Національної поліції України.
З 01 липня 2022 року по 31 серпня 2022 перебував на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності, витяг якого з електронного реєстру міститься в матеріалах справи.
27 липня 2022 року, під час перебування на лікарняному, за участю позивача сталася дорожньо-транспортна пригода.
27 липня 2022 року директором Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - ДВБ) Пікаловим Є.С. Голові Національної поліції України подано доповідну записку № 7532/42-06/01-22, згідно з якою 27.07.2022 до ДВБ надійшло повідомлення про те, що цього ж дня о 06.28 поблизу станції Київського метрополітену на вул. Набережне шосе (міст «Метро») у напрямку центру міста сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля KIA OPTIMA, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням власника автомобіля - старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2-го відділу (розкриття злочинів, учинених із застосуванням вогнепальної зброї та вибухівки) 2-го управління (розкриття злочинів проти особи) Департаменту карного розшуку (далі - ДКР) капітана поліції ОСОБА_1 , який не дотримався безпечної дистанції під час руху, скоїв зіткнення з автобусом МАЗ маршруту № 115, н.з НОМЕР_2 , та автомобілем OPEL ZAFIRA, н.з. НОМЕР_3 . Після цього автомобіль ОСОБА_1 відкинуло вбік, де він зіткнувся з бетонною перешкодою і загорівся.
Внаслідок вказаної ДТП зазнали травм пасажирка автомобіля OPEL ZAFIRA ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та пасажир автомобіля KIA OPTIMA ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також на місці події лікарями швидкої медичної допомоги оглянуто і надано першу медичну допомогу ОСОБА_1 , якому встановлено попередній діагноз «закрита травма грудної клітини, закрита травма живота, закрита черепно-мозкова травма, садна м`яких тканин обличчя», проте від госпіталізації він відмовився.
У зв`язку з тим, що в ОСОБА_1 спостерігалися ознаки алкогольного сп`яніння, його доставлено до КМНКЛ «Соціотерапія» для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно з поясненнями позивача, наданими під час службового розслідування, він не пам`ятає моменту та яким чином він потрапив в ДТП.
Напередодні відповідної події, як зазначав позивач, він вживав лікарські засоби.
Проте, згідно з свідченнями інших учасників події, 27.07.2022 близько 10.00 поліцейським управління патрульної поліції Волинцем В.В. був доставлений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (посвідчення водія НОМЕР_4 ), який надав добровільну згоду на проходження медичного огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_4 проведено візуальний огляд ОСОБА_1 , а також огляд технічним засобом - тонометром та за допомогою «Drager». Під час проведення тесту за допомогою «Drager», результат тесту становив 2,62 проміле алкоголю у повітрі, яке видихалося з легенів. В подальшому ОСОБА_1 в приміщенні туалету КМНКЛ «Соціотерапія» здав аналіз сечі о 11.00, який потім був розлитий у дві склянки, які опломбовані в присутності ОСОБА_1 .
За результатами проведення лабораторної експертизи ОСОБА_1 , аналіз сечі виявив 3,53 проміле етанолу, а також виявлені наркотичні та лікарські речовини, а саме: канабіноїди, амфетамін та барбітурати, які впливають на реакцію та увагу водія.
В подальшому ОСОБА_1 залишив приміщення КМНКЛ «Соціотерапія» з працівниками поліції.
Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, заповненого 06.08.2022 на підставі даних, які містяться в акті № 003510 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеному 27.07.2022 о 10:00 (на час здачі біологічного середовища), установлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного (2,62%о), наркотичного (канабіноїди, стимулятори (амфетамін)) сп`яніння, під впливом лікарських засобів (седативні або снодійні (барбітурати)).
За результатами службового розслідування 12 вересня 2022 року було видано наказ №1422 «Про застосування дисциплінарного стягнення до окремих поліцейських Департаменту карного розшуку».
Відповідним наказом за порушення службової дисципліни, що виразилося в недотриманні Присяги працівника поліції, пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини З статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VII, абзацу другого частини 5 статті 14, абзацу четвертого пункту «б», частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», підпунктів «а», «б» пункту 2.0 розділу II Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, абзацу другого пункту 1 розділу П Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року за № 1576/29706, застосовано до позивача стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 ст. 77 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
З даними наказами позивач не погоджується, вважає ці накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки винесені, на його думку, всупереч вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що стало підставою для звернення до суду.
Стосовно правової оцінки відповідних обставин справи суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Статтею 2 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.
Основні обов`язки поліцейського закріплені ч. 1 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIIІ, згідно яких поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIIІ поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.
Відповідно до положень п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIIІ поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Частина 3 вказаної статті Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
За правилами ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За змістом ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно із ч.ч. 9, 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право, у тому числі: одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
За правилами ст. 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.
У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.
До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.
Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;
2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;
3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;
4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;
5) користуватися правничою допомогою.
За правилами ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:
1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;
2) попередня бездоганна поведінка;
3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;
4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;
5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;
6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є:
1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;
2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;
3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього;
4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку;
5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:
1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;
2) підстава для призначення службового розслідування;
3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;
4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;
5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;
6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;
7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;
8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;
10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;
11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За правилами ст. 21 та ч.ч. 1, 2 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
Дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.
Вказані положення Дисциплінарного статуту Національної поліції України кореспондуються із приписами наказу МВС України «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» від 07.11.2018 року №893, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807.
Необхідно зазначити, що Правила етичної поведінки поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179.
Ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.
Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.
У п.п. 1, 2, 3, 4 Розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського від 09.11.2016 року №1179 передбачено, що поліцейський виконує свої службові обов`язки в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямовує свою діяльність на задоволення їхніх потреб.
Незалежно від посади чи звання у відносинах із населенням поліцейський зобов`язаний: бути тактовним та доброзичливим; висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі; надати можливість особі висловити власну думку; до всіх потерпілих від злочинів або інших правопорушень проявляти повагу, охороняти їх безпеку та право на невтручання в особисте життя.
За будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.
Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.
Аналіз наведених норм показав, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни.
Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Висновок службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, тобто повинні бути встановлені обставин, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Отже, в контексті спірних правовідносин в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни та має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку.
При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Суд враховує, що підставою для звільнення позивача зі служби в поліції став факт порушення ним вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини З статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VII, абзацу другого частини 5 статті 14, абзацу четвертого пункту «б», частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», підпунктів «а», «б» пункту 2.0 розділу II Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, абзацу другого пункту 1 розділу П Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року за № 1576/29706.
За висновком Дисциплінарної комісії, вказані порушення виразились у недотриманні позивачем законів, правил і норм у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в частині заборони керування транспортним засобом перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, чим підривав авторитет Національної поліції України, порушував Присягу працівника поліції в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, нетактовної та некоректної поведінки без дотримання професійної етики, у вчиненні дисциплінарного проступку, що у подальшому призвело до зниження рівня довіри суспільства до поліції.
Виходячи із суті спірних правовідносин, суд зазначає, що в межах розгляду цієї справи не повинно досліджуватись питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення. Необхідно надавати правову оцінку обставинам наявності або відсутності під час вчинення виявлених порушень складу дисциплінарного проступку у діях поліцейського.
Адміністративний суд в силу вимог ч. 2 ст. 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів адміністративного провадження.
Суб`єкт владних повноважень в свою чергу повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули адміністративних протоколів, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.
Отже, адміністративний суд повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку адміністративно-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в межах справ про адміністративні правопорушення та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
В силу ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги поліцейського.
З огляду на матеріали службового розслідування, в основу дисциплінарного проступку ввійшли наступні обставини: факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виразилось у недотриманні ним правил і норм у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння та перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Заперечуючи відповідні обставини, ОСОБА_1 у своєму позові стверджує, що «не згоден з даними порушеннями, оскільки не керував у стані алкогольного сп`яніння та не перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Допущення вищезазначених порушень нічим не підтверджується».
Однак, вищезазначене спростовується сукупністю доказів.
Згідно з висновком КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, заповненого 06.08.2022 на підставі даних, які містяться в акті № 003510 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеному 27.07.2022 о 10:00 (на час здачі біологічного матеріалу), установлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного (2,62 %), наркотичного (канабіноїди, стимулятори (амфетамін) сп`яніння, під впливом лікарських засобів (седативні або снодійні барбітурати).
Отже, крім перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (барбітуратів), відповідним медичним висновком встановлена наявність у відібраних біологічних матеріалах позивача цілого переліку психоактивних речовин, в тому числі алкоголь і наркотики (канабіноїди, амфетамін).
Також, опитаний під час службового розслідування, зокрема, громадянин ОСОБА_4 , пояснив, що він працює протягом року лікарем-наркологом в КМНКЛ «Соціотерапія» за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20 та 27.07.2022 він перебував на чергуванні в КМНКЛ «Соціотерапія» та близько 10.00 поліцейським управління патрульної поліції ОСОБА_5 був доставлений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (посвідчення водія НОМЕР_4 ), який надав добровільну згоду на проходження медичного огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_4 проведено візуальний огляд ОСОБА_1 , а також огляд технічним засобом - тонометром, та за допомогою «Drager». Під час проведення тесту за допомогою «Drager», результат тесту становив 2,62 проміле алкоголю у повітрі, яке видихається з легенів. В подальшому ОСОБА_1 в приміщенні туалету КМНКЛ «Соціотерапія» здав аналіз сечі, який потім був розлитий у дві склянки, які опломбовані в присутності ОСОБА_1 .
За результатами проведення лабораторної експертизи ОСОБА_1 , аналіз сечі виявив 3,53 проміле етанолу, а також виявлені наркотичні та лікарські речовини, а саме: канабіноїди, амфетамін та барбітурати, які впливають на реакцію та увагу водія.
Також, згідно наданих ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування пояснень він 26.06.2022 протягом дня, а також увечері в автомобілі біля метро не вживав алкогольних, наркотичних речовин, проте вживав ряд лікарських препаратів: барбовал (більше 20 крапель, точної кількості не пам`ятає), гідазепам (2 таблетки), сонміл (1 таблетка), та заснув близько 00.30.
27.07.2022 о 06.00 він прокинувся та, відчувши головний біль, знову вжив лікарські препарати: барбовал (більше 20 крапель, точної кількості не пам`ятає), гідозепам (2 таблетки), сонміл (1 таблетку) та вирушив разом з ОСОБА_6 на своєму автомобілі в напрямку місця проживання з метою подальшої поїздки до лікарні.
При цьому, згідно з актом перегляду відеозаписів з портативного відеореєстратору поліцейських УШІ у м. Києві ДПП НПУ на місці дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.07.2022 біля мосту Метро на Набережному шосе у м. Києві за участю капітана поліції ОСОБА_1 від 26.08.2022 року 09:01:00-09:04:00 працівником УПП у м. Києві запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння оскільки у нього були явні ознаки такого сп`яніння, на що він погодився. Поліцейські розпакували новий мундштук, здійснили забір повітря в присутності ОСОБА_1 та пояснили останньому, як видувати повітря в мундштук. Ліпінський почав проходити тест, та після того як забір повітря з легенів відбувся та прилад показав показник стрілки до гори, що означає, що водій знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, а рівень алкоголю в крові перевищує допустиму норму, а також верхню норму яку може визначити та показати у кількості проміле пристрій.
Отже, на стан алкогольного сп`яніння позивач проходив медичний огляд двічі і обидва рази проби дали позитивний результат на стан алкогольного сп`яніння.
З вищенаведеного, можна зробити висновок, що позивач у своїх твердженнях по-перше не заперечує щодо прийому 27.07.2022 та керування автомобілем під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, по-друге вбачається, що він намагається ввести суд в оману зазначаючи, що він 27.07.2022 не керував транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, оскільки висновок та пояснення лікаря-нарколога свідчать про протилежне.
Відтак у позивача за результатами лабораторних досліджень виявлено концентрацію етанолу у крові 2,62‰ та у сечі 3,53‰. 
Водночас доводи позивача про відсутність факту вживання алкогольних напоїв та можливість формування зазначених показників виключно внаслідок вживання лікарських засобів (барбовал, гідазепам, сонміл) суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами та не узгоджуються з результатами лабораторних досліджень. 
Суд враховує, що барбовал містить незначну кількість етилового спирту як допоміжну речовину, однак його вміст є недостатнім для формування концентрації етанолу у крові на рівні 2,62‰, тоді як гідазепам та сонміл не містять етилового спирту. 
Надані докази у своїй сукупності свідчать про наявність у позивача стану алкогольного сп`яніння, оскільки показники етанолу у крові та сечі є узгодженими між собою та відповідають даним лабораторних досліджень. 
Підстав для сумніву у достовірності результатів лабораторних досліджень або їх виключення з доказової бази судом не встановлено.
Щодо тверджень позивача про те, що його не ознайомили із матеріалами службового розслідування необхідно зазначити наступне.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 розділу IV Порядку № 893 визначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень,-передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» тощо.
Відповідно до частини четвертої статті 16 Статуту службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
19.09.2022 за вх. №2028 позивач звернувся до Департаменту головної інспекції НПУ із рапортом, із проханням надати йому можливість ознайомитися з матеріалами службового розслідування, а також отримати належним чином завірені копії вказаних матеріалів, тобто рапорт надійшов до НПУ вже після закінчення службового розслідування (висновок затверджений 07.09.2022).
Листом Департаменту головної інспекції НПУ від 23.09.2022 вих. № 1435/15-2022, позивача повідомлено, «що ознайомитися з матеріалами службового розслідування він можете за адресою розташування ДГІ: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 24/2, у період з 09.00 до 18.00 щоденно, окрім суботи та неділі, попередньо погодивши час свого прибуття з головним інспектором ДГІ підполковником поліції Артем`євим Є.О.
Водночас, Статутом та Порядком № 893 не покладено на комісію обов`язку ознайомлювати поліцейського, відносно якого проводиться службове розслідування, із матеріалами службового розслідування, натомість це є правом такої особи (під час проведення службового розслідування ознайомлюватися із його матеріалами), яким позивач не скористався.
Однак навіть після завершення розслідування листом ДГІ НПУ від 23.09.2022 позивачу не відмовлено в ознайомленні та повідомлено, де і коли він може ознайомитися із матеріалами службового розслідування.
Суд зазначає, що наведені обставини в повній мірі підтверджені поясненнями, які відібрані в рамках службового розслідування у свідків відповідних подій. При цьому їхні пояснення узгоджуються як одне з одним, так і з іншими матеріалами, що були зібрані в межах дисциплінарного провадження.
Про жодні обставини, які б могли вплинути на висновки службового розслідування та спростувати твердження про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, позивач дисциплінарній комісії не повідомляв.
В ході судового розгляду також не здобуто жодних доказів, які б могли спростувати висновки дисциплінарної комісії про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку.
Також у висновку службового розслідування та в оскаржуваних наказах чітко визначені норми законодавства, які були порушені позивачем, зокрема положення Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ, щодо заборони керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння та під дією лікарських засобів, які знижують увагу та швидкість реакції.
Посилання скаржника на те, що його звільнено у період тимчасової непрацездатності, не заслуговують на увагу, оскільки щодо осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.
Крім того, посилання позивача на необ`єктивність службового розслідування не знайшли свого підтвердження, оскільки всі необхідні та достатні заходи щодо його проведення реалізовано: прийнято наказ про проведення службового розслідування, відібрано пояснення у позивача та інших причетних осіб, проведено аналіз отриманих документів і пояснень тощо.
Виходячи із суті дисциплінарного провадження, на думку суду, у ситуації, що склалася, висновки відповідача про наявність у діях позивача порушень пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VII, абзацу другого частини 5 статті 14, абзацу четвертого пункту «б» частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», підпунктів «а», «б» пункту 2.0 розділу II Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, абзацу другого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року за № 1576/29706, є обґрунтованими, а обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає характеру правопорушення та наслідкам, що їх спричинили.
Суд вважає за необхідне зазначити, що поліцейський повинен дотримуватися покладених на нього вимог, у тому числі етичного та морального змісту, як у робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного статуту та Закону України «Про Національну поліцію», уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення щодо органів поліції та спричинити суспільний резонанс.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під яким необхідно розуміти вчинення працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
У постанові від 04.04.2025 у справі № 380/546/23 Верховний Суд наголосив, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства та етичних норм, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх вчиняють.
Тобто поведінка поліцейського має відповідати очікуванням громадськості й забезпечувати довіру суспільства до поліції не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займане ним посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивної репутації органів поліції.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, який є підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
При цьому реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту, є однією з підстав звільнення зі служби в поліції та найсуворішим заходом дисциплінарного впливу.
Верховний Суд сформував відповідні правові висновки щодо застосування положень статті 29 Дисциплінарного статуту, якою урегульовано особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану. У постанові від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, з урахуванням усталеної практики, Верховний Суд вказав, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та ін.).
У зв`язку із чим суд приходить до висновку про те, що під час накладення дисциплінарного стягнення відповідач діяв обґрунтовано та з дотриманням чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову, скасування оспорюваних наказів, поновлення позивача на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
За подібних обставин до подібних висновків неодноразово приходив Верховний Суд, зокрема у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № п/811/1470/16, від 05 грудня 2019 року у справі № 807/100/17.
Верховний Суд також зазначав, що такий проступок, як керування автомобілем у стані сп`яніння, чи під дією лікарських засобів, які знижують швидкість реакції, є істотним порушенням не тільки службової дисципліни, але і безпеки дорожнього руху, адже транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки і нехтування водієм основоположними правилами, зокрема щодо заборони керування в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, чи під дією лікарських засобів, які знижують швидкість реакції, є категорично неприпустимим, особливо для працівника поліції.
Також, при розгляді даної справи судом враховується чисельна практика Верховного Суду, зокрема висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 800/531/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 9901/711/18, від 30 червня 2022 року у справі № 9901/159/19.
Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що кримінальна, адміністративна і дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, мають різний склад порушення, тому притягнення чи непритягнення до дисциплінарної відповідальності не може обумовлюватись наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності. Суд у межах розгляду цієї справи не досліджує питання наявності або відсутності вини позивача у вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, а надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.
Суд також зазначає, що перебування поліцейського у період тимчасової непрацездатності (лікарняного) не звільняє його від обов`язку дотримуватися вимог законодавства та службової дисципліни, оскільки статус поліцейського та пов`язані з ним обов`язки щодо дотримання етичних, правових та дисциплінарних норм не припиняються поза межами фактичного виконання службових обов`язків.
Вчинення поліцейським дій, що полягають у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, незалежно від перебування його на службі чи у стані тимчасової непрацездатності, є таким, що суперечить вимогам законодавства, підриває авторитет органів Національної поліції та може бути кваліфіковане як дисциплінарний проступок, оскільки службова дисципліна поширюється і поза службою, а статус поліцейського не “вимикається” на лікарняному.
Отже, доводи позивача про перебування на лікарняному як обставину, що виключає дисциплінарну відповідальність, є необґрунтованими та не впливають на правову оцінку його поведінки, оскільки дисциплінарна відповідальність поліцейського пов`язується не з фактом перебування на службі, а з дотриманням вимог службової дисципліни та загальних обов`язків поліцейського.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили, а належність, допустимість, достовірність кожного доказу та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності визначаються судом з урахуванням предмета доказування у конкретній справі.
Водночас обов`язок суду щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи не ототожнюється з обов`язком надавати детальну оцінку кожному доказу чи кожному доводу сторін окремо. Процесуальний закон вимагає від суду наведення мотивів, з яких він виходив при ухваленні рішення, однак не передбачає необхідності формального аналізу всіх без винятку аргументів, якщо такі аргументи є повторюваними, взаємопохідними або не мають визначального значення для правильного вирішення спору.
Зазначений підхід відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, відповідно до якої судове рішення вважається належно вмотивованим тоді, коли з його змісту вбачається, що суд дослідив обставини справи в їх сукупності, визначив юридично значимі факти та надав оцінку тим доказам і доводам, які впливають на висновок щодо прав і обов`язків сторін.
У цій справі судом досліджено всі надані сторонами докази у їх сукупності та взаємному зв`язку. Разом з тим, мотивувальна частина рішення містить оцінку лише тих доказів та аргументів, які мають істотне значення для встановлення реальності господарських операцій, правомірності формування показників податкового обліку та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. На переконання суду доводи та докази, що не спростовують встановлених судом фактичних обставин або не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин, не потребують окремого детального аналізу.
Отже, відсутність у рішенні розгорнутої оцінки кожного доказу чи кожного аргументу відповідача не свідчить про їх ігнорування, а є наслідком реалізації судом принципів процесуальної економії, змагальності та концентрації доказування, з урахуванням визначених законом меж предмета доказування та повноважень суду.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Відповідно, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 13.04.2026.

Суддя Панченко Н.Д.