П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Київ

Справа № 362/3944/24
Провадження № 22-ц/824/1123/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Стрижеуса А. М.,
суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Янчуком Анатолієм Анатолійовичем, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів.
Позов мотивований тим, що відповідач не надає в добровільному порядку кошти на утримання їх дитини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в сумі 10 000 гривень 00 копійок щомісячно
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2025 року позову заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 4 550 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 05 червня 2024 року до 27 серпня 2035 року.
Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь Держави Україна грошові кошти в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок у відшкодування судових витрат.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи судом не встановлено будь-які обставини щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх дитини в сумі 4 550 гривень 00 копійок на дитину щомісячно.
23 травня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Янчук А.А. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2025 року, посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким, позов задовольнити частково стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 200,00 грн.
Вказує, що відповідач має батька який є особою з інвалідністю та потребує матеріальної допомоги, та батько перебуває на утримані відповідача та проживає разом з ним.
Зазначає, що відповідач офіційно не працює, має мінливі заробітки, стабільної роботи фактично з початку повномасштабної війни не має.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2025 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Стрижеусу А.М.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Янчуком А.А., на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Відповідно до супровідного листа, матеріали справи №362/3944/24 надійшли до Київського апеляційного суду 21 січня 2026 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2026 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Встановлено, що Сторони є батьками дитини  ОСОБА_3 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08 вересня 2017 року (а.с. 4).
Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою депутата Васильківської міської ради Бурсової М.Д. 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведенні стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Апеляційний суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня -3 196,00 гривні.
Вказані величини свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.
Таким чином, з врахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмір аліментів в сумі 4 500,00 грн.
Верховний Суд в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 642/80/18) зазначив, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
З матеріалів справи вбачається, що донька сторін проживає з матір`ю, а отже на ОСОБА_4 покладено більше турбот щодо утримання дитини.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі було в повній мірі враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, та обґрунтовано частково задоволено позовні вимоги.
Також, посилання відповідача на відсутність постійного заробітку є необґрунтованими, оскільки відсутність постійного заробітку, не звільняє ОСОБА_2 від обов`язку належно утримувати неповнолітню ОСОБА_3 для забезпечення належного рівня життя, а тому для забезпечення належного рівня життя неповнолітньої суд першої інстанції вірно встановив розмір аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина є обставиною, яку суд має право врахувати під час визначення розміру аліментів.
Таким чином, з урахування судом такої обставини, як наявність непрацездатного батька на утриманні відповідача, є правом суду, а не його обов`язком.
Тобто суд, маючи дискреційні повноваження, виходячи з доказів, наявних у матеріалах справи, та обставин, зазначених сторонами, повинен визначити розмір аліментів на утримання дитини, який є достатнім та обґрунтованим.
Крім того, відповідно до матеріалів справи батько відповідача як інвалід другої групи отримує пенсію по інвалідності, тобто не перебуває на повному утриманні відповідача.
Дійсно, утримання непрацездатного батька може бути підставою для зменшення розміру аліментів, однак з огляду на дискреційні повноваження суду колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 4 500,00 грн, визначеному судом першої інстанції, не є завищеним, оскільки відповідає реальним витратам на утримання неповнолітньої дитини.
Зменшення зазначеного розміру аліментів може призвести до погіршення становища неповнолітньої особи, тоді як стягнення вказаної суми жодним чином не вплине на можливість відповідача здійснювати утримання свого батька.
При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не заниженою в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що враховуючи зміст ст .ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильних та обґрунтованих висновків про задоволення позову частково.
Доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2025 року без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.
Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Янчуком Анатолієм Анатолійовичем- залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2025 року- залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна