ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 705/2159/19
провадження № 22-ц/4809/602/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Чельник О. І., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження – начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптінов Віталій Вікторович,
заінтересована особа – Приватне підприємство «Центр-Монтаж-Енерго»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої дії представник - ОСОБА_2 , на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області (суддя Сивоконь С. С.) від 17.11.2025, 
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
08.12.2025 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – ОСОБА_2 , звернулася до Шполянського районного суду Черкаської області зі скаргою в якій вона просила суд про таке:
1)визнати протиправною бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталія Лаптінова щодо непроведення перевірки скарги від 17.11.2025 представника ОСОБА_2 , поданої у виконавчому провадженні № 77895710 в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»;
2)зобов`язати начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталія Лаптінова або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянути скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 17.11.2025, поданої у виконавчому провадженні № 77895710 в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Вимоги скарги обґрунтовано тим, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 у справі №705/2159/19 визнано незаконним та скасовано наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «Центр-Мониаж-Енерго»; стягнуто з приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.07.2019 по 17.03.2025 у розмірі 346882,80 грн, з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. 
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць суд допустив до негайного виконання.
Суд видав виконавчий лист, який 24.04.2025 ОСОБА_1 пред`явила до виконання.
24.04.2025 головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Паливода О. П. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №77895710.
17.11.2025 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталія Лаптінова в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зі скаргою, однак станом на 08.12.2025 скарга ним не розглянута, а відповідне рішення не прийнято.
Заявник вважає, що начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталій Лаптінов не виконав вимог законодавства, тобто вчинив протиправну бездіяльність.
2.Короткий зміст судового рішення 
17.11.2025 Шполянський районний суд Черкаської області постановив ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що суд не знайшов ознак протиправної бездіяльності в діях начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) В. Лаптінова так, як нормами Закону України «Про виконавче провадження» не визначено строк розгляду скарги, а тому державний виконавець чи інша посадова особа органу державної виконавчої служби повинен керуватись загальними правилами розгляду заяв.
Станом на дату звернення заявника до суду зі скаргою, а також станом на час постановлення судом цієї ухвали місячний строк не сплинув.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
ОСОБА_1 , від імені якої дії представник - ОСОБА_2 , звернулася до Кропивницького апеляційного суду зі скаргою на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 17.11.2025 в якій висунула вимогу про скасування цієї ухвали суду та постановлення нового судового рішення про задоволення її скарги від 17.11.2025 на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) В. Лаптінова.
Апелянт вважає, що ухвала місцевого суду є незаконною та необґрунтованою.
Висновок суду про те, що Закон України «Про виконавче провадження» не визначає строк розгляду скарги, а тому немає підстав вважати, що суб`єкт оскарження допустив порушення, суперечить пунктам 1, 6, 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.
Крім того, суд не забезпечив участь заявника у судовому засіданні 16.12.2025 так, як ухвалою від 12.12.2025 необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
4.Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від інших учасників справи не надійшли.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні
ОСОБА_1 та її представник Коркіяйнен О. С. підтримали апеляційну скаргу.
Представник Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Русенко А. Ю. заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості.
Представник заінтересованої особи ПП «Центр-Монтаж-Енерго» (боржник у виконавчому проваджені) адвокат Мосьпан В. В. заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості.
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.
7.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
7.1.Норми права та їх джерела
Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
За ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Згідно зі ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).
7.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на бездіяльність начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптінова В. В. пов`язане з примусовим виконанням рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 у справі № 705/2159/19, яким:
-визнано незаконним та скасував наказ від 03.07.2019 № 25 ПП «Центи-Монтаж-Енерго» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України;
-поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта ПП «Центр-Монтаж-Енерго»;
-стягнуто з ПП «Центр-Монтаж-Енерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.07.2019 до 17.03.2025 у розмірі 346 882,80 грн, з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України;
-рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць суд допустив до негайного виконання.
Зі справи також відомо, що 24.04.2025 постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Паливоди О. П. відкрито виконавче провадження № 77895710 та надано боржнику три дні для виконання рішення суду.
06.11.2025 старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мариною Кравченко винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 77895710 з примусового виконання виконавчого листа № 705/2159/19, виданого 02.04.2025 Шполянським районним судом Черкаської області, у зв`язку з фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом, п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «про виконавче провадження» (Т. 1, а. с. 6 (див. на звороті), 7).
17.11.2025 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – Коркіяйнен Оксана Сергіївна, звернулася до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталія Лаптінова зі скаргою в якій вона просила провести перевірку законності дій Уманського відділу державної виконавчої служби у м. Умані та Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 77895710 в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5); винести постанову за результатом перевірки законності виконавчого провадження № 77895710 (Т. 1, а. с. 4 – 6).
Станом на 08.12.2025, дату звернення до суду зі скаргою, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптінов В. В. не розглянув скаргу ОСОБА_1 від 17.11.2025 та, відповідно, повідомив про результати розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне перевірити дотримання судом першої інстанції права заявника на участь у розгляді його справи (щодо клопотання учасника справи про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції).
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами (п. 1, п. 3, п. 6).
До основних принципів цивільного судочинства, зокрема, належать гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність (п. п. 3 – 5 ч. 2 ст. 2 ЦПК України).
Реалізація цих принципів можлива за умови, що учасникам справи фактично забезпечено право на участь у судовому засіданні, за виключенням випадків коли відповідно до закону суд розглядає справу у письмовому провадженні.
Будь-який учасник справи має право брати участь у судовому засіданні, якщо інше не визначено законом (п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України).
За приписами ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 450 ЦПК України).
Учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою (ч. 1 ст. 212 ЦПК України).
Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. У заяві про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення (ч. 2 ст. 212 ЦПК України).
Суддя (суддя-доповідач) розглядає заяву учасника справи, його представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду без повідомлення учасників справи. За результатами розгляду заяви постановляється ухвала. В ухвалі про участь учасника справи, його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду зазначається суд, який має забезпечити її проведення. Копія такої ухвали негайно, але не пізніше наступного дня з дня її постановлення, надсилається учаснику справи чи його представнику відповідно та суду, який має забезпечити проведення відеоконференції (ч. 3 ст. 212 ЦПК України).
Таким чином, при призначенні усного слухання справи суд зобов`язаний забезпечити право учасників справи брати участь в судових засіданнях, що є елементом гласності і відкритості судового процесу як однією з основних засад судочинства. 
Складовою забезпечення цього права є участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду.
Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є правом учасників справи, у задоволенні відповідної заяви учасника справи суд може відмовити лише за відсутності у суді відповідної технічної можливості, таке право учасника справи є безумовним, у тому числі з використанням власних технічних засобів.
Такі самі по суті висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 161/10117/21.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що Шполянський районний суд Черкаської області призначив розгляд скарги ОСОБА_1 на 16.12.2025.
10.12.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС ОСОБА_1 , яка проживає в м. Умань Черкаської області, звернулася до суду із клопотанням про її та її представника участь у судовому засіданні в режимі відеокнференції в Уманському міськрайонному суді Черкаської області.
12.12.2025 Шполянський районний суд Черкаської області постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеокнференції в Уманському міськрайонному суді Черкаської області.
Це судове рішення мотивоване тим, що на території Черкаської області діють графіки погодинних відключень електропостачання. Завчасно спрогнозувати графік відключення електропостачання не є можливим, а тому суд вважав, що він не має технічної можливості для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Уманським міськрайонним судом Черкаської області. При цьому суд вказав, що за клопотанням заявника він вже призначав судове засідання 08.12.2025 в режимі відеоконференції з Уманським міськрайонним судом Черкаської області, але останній не підключився до відеоконференції через відсутність електропостачання відповідно до графіків погодинних відключень АТ «Черкаси обленерго».
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду від 12.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання заявниці про відеоконференцію з Уманським міськрайонним судом Черкаської області є необґрунтованою так, як суд першої інстанції не послався на конкретний графік погодинних, аварійних чи спеціальних відключень електропостачання 16.12.2025 у Шполянському районному суді Черкаської області або в Уманському міськрайонному суді Черкаської області.
Та обставина, що 08.12.2025 Уманський міськрайонний суд Черкаської області не під`єднався до відеоконференції через знеструмлення автоматично не означає, що електропостачання мало бути відсутнє також 16.12.2025 о 14:30, коли суд призначив засідання.
Отже, місцевий суд фактично не встановив відсутність технічної можливості учасникам справи брати участь у судовому засіданні 16.12.2025 в режимі відеоконференції.
Відмовивши заявниці, яка проживає в іншому місці, у відеоконференції, місцевий суд не забезпечив їй та представнику можливість взяти участь у судовому засіданні в справі, в якому суд розглянув і вирішив скаргу, що є порушенням права на доступ до правосуддя та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Вказане порушення суду створило перешкоди заявниці належним чином користуватися передбаченими нормами ЦПК України процесуальними правами і призвело до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства, а також неправильного вирішення скарги.
Неправильність вирішення скарги полягає в тому, що суд безпідставно вказав на те, що законодавство України не містить положень, які б встановлювали строк розгляду скарг на рішення, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Дійсно, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлює таких строків.
Проте колегія суддів апеляційного суду погоджується з апеляційною скаргою в тій частині, що суд не врахував, що окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, унормовано Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу від 2909.206 № 2832/5) яка розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів (далі – Інструкція). 
Так згідно з п. 6 розділу ХІІ Інструкції перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.
Отже, законодавство України, у широкому його розумінні, яке включає як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках — також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади, встановлює строк проведення перевірок законність виконавчого провадження.
При цьому звертаючись 17.11.2025 до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (фактично до начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) Віталія Лаптінова зі скаргою, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – Коркіяйнен Оксана Сергіївна, просила його провести перевірку законності дій Уманського відділу державної виконавчої служби у м. Умані та Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 77895710 в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5).
Суд першої інстанції фактично не визначився зі змістом вимоги заявниці, яку вона поставила у скарзі від 17.11.2025, а також неправильно констатував відсутність норми законодавства, яка встановлює строк проведення посадовими особами державної виконавчої служби перевірки законності виконавчого провадження.
Таким чином, наведені вище за текстом цієї постанови порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Водночас колегія суддів апеляційного суду вважає, що вимоги скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптінова В. В. задоволенню не підлягає з огляду на таке.
17.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптінова В. В. зі скаргою, в ній вона просила перевірити законність проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 77895710, яке перебуває на виконання в Уманському відділу державної виконавчої служби у м. Умані та Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України).
Зі змісту цієї скарги вбачається, що стягувач у виконавчому провадженні не погоджується з постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мариною Кравченко від 06.11.2025 про закінчення виконавчого провадження № 77895710 у зв`язку із фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом, п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, заявниця оскаржила до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптінова В. В. (керівника органу ДВС вищого рівня) рішення (постанову) державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області про закінчення виконавчого провадження.
За змістом ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач у виконавчому провадженні моє право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 
Натомість рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Це положення Закону знайшло своє продовження у вже згаданій Інструкції.
Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу ХІІ Інструкції посадові особи, зазначені в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за скаргою стягувача на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
З огляду на абз. 4 п. 1 розділу ХІІ Інструкції такою посадовою особою є начальник управління забезпечення примусового виконання рішень.
Отже, до компетенції начальник управління забезпечення примусового виконання рішень, як керівника органу державної виконавчої служби, належить перевірка виконавчого провадження саме за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 
Натомість перевірку законності виконавчого провадження, тобто законність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, має право здійснювати начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень або начальник відділу державної виконавчої служби щодо виконавчих проваджень, які перебувають (перебували) на виконанні у цих відділах, відповідно.
У випадку незгоди стягувача з рішенням, діями або бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у якого на виконанні перебуває виконавче провадження, він має право оскаржити його до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. 
Такий висновок випливає зі змісту ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 1, п. 2 розділу ХІІ Інструкції. 
Оскільки заявниця фактично оскаржила постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мариною Кравченко від 06.11.2025 про закінчення виконавчого провадження не до начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядковується цей виконавець, а до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптінова В. В., то останній не мав повноважень на проведення перевірки законності виконавчого провадження № 77895710 за такою скаргою в порядку та строки, передбачені пунктами 3 – 7 розділу ХІІ Інструкції.
Загальна вказівка у скарзі від 17.11.2025 на те, що начальник відділу державної виконавчої служби О. Гудзовський не усунув порушення у виконавчому провадженні № 77895710, без зазначення конкретних порушень з боку цієї посадової особи, не може вважатися скаргою на її бездіяльність, як оскаржена до керівника державної виконавчої служби вищого рівня. 
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що не проведення начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптіновим В. В. перевірки скарги від 17.11.2025, поданої Коркіяйнен О. С. в інтересах ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 77895710 на постанову старшого державного виконавця відділу від 06.11.2025, в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу ХІІ Інструкції не становить порушення цих актів законодавства, а тому не є протиправним. Відповідно, підстави для задоволення вимог скарги відсутні.
Однак, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення при розгляді скарги, про які йдеться вище за текстом цієї постанови, вимога апеляційної скарги про скасування ухвали від 17.11.2025 підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої дії представник - ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 17.11.2025 скасувати й ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 , від імені якої дії представник - ОСОБА_2 , на бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лаптінов Віталія Вікторовича відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст цієї постанови складено 09.03.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник