Справа №:755/16567/24
Провадження №2/755/5628/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Коваленко І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до  ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна, - 
В С Т А Н О В И В:
Рух справи
20.09.2024 до Дніпровського районного суду міста через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Мілетич Ольги Олегівни, в якій позивач просить суд:
«1. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), 115 550 гривень компенсації вартості 1/2 частини автомобіля MAZDA 3, 1598, (2007), № куз. НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), понесені нею судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 10000 грн., на складання консультаційного висновку оцінювача про вартість від 13.09.2024 у ТОВ «РЕАЛ ЕКСПЕРТ» у розмірі 2500 грн., та зі сплати судового збору при поданні позову у розмірі 968, 96 грн., та загалом стягнути 13468,96 гривень судових витрат.»
27.09.2024, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява передана в провадження судді Арапіної Н.Є.
Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі. Відповідь на такий запит надійшла 02.10.2024.
03.10.2024 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. відкрито провадження у цій цивільній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. 
23.10.2024 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. витребувано у Територіального сервісного центру МВС № 8044 (вул. Братиславська 52, м. Київ, 02139; email: tsc8044_kyiv@hsc.gov.ua) належним чином засвідчені копії: 
- договору купівлі-продажу № 8044/2021/2958942 від 03 грудня 2021 року транспортного засобу MAZDA 3, 1598, (2007), № куз. НОМЕР_3 , а також усіх інших наявних документів, що стали підставою для реєстрації 03 грудня 2021 року вказаного транспортного засобу на ім`я особи ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );
- договору купівлі-продажу № 8044/2024/4829120 від 16 серпня 2024 року транспортного засобу MAZDA 3, 1598, (2007), № куз. НОМЕР_3 , а також усіх інших наявних документів, що стали підставою для перереєстрації 16.08.2024 вказаного транспортного засобу з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), на ім`я іншої особи.
20.11.2025 на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2024 до суду надійшли належним чином засвідчені копії документів.
Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №529 від 01.04.25, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду вказано здійснити повторний автоматичний розподіл вказаної справи.
01.04.2025, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025, цивільна справа передана в провадження судді Коваленко І.В.
03.04.2025 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).
Доводи позову
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що позивач та відповідач станом на дату звернення із даним позовом перебувають у шлюбі з 18.08.2020 року, який було зареєстровано Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Під час перебування у шлюбі сторонами було спільно набуто в сумісну власність цінне майно, автомобіль MAZDA 3, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , який було зареєстровано на ім`я відповідача. 
Позивач звертав увагу, що між сторонами не укладалось будь-яких договорів, які б змінювали правовий режим права власності на вказаний транспортний засіб, а тому вважав, що на таке майно поширюються положення ст. 60 СК України, і зазначений транспортний засіб був спільним майном подружжя. 
Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
У вересні 2024 року, з відповіді ГСЦ МВС від 06.09.2024 позивачу стало відомо, що відповідачем вказаний транспортний засіб було відчужено 16.08.2024 на користь іншої особи, без згоди на це позивача, і не в інтересах сім`ї, а на власний розсуд. При цьому відповідачем не було передано позивачу будь-яких коштів від продажу вказаного транспортного засобу в якості компенсації за відчуження спільного майна. 
За таких обставин позивач вважає порушеними свої права як співвласника вказаного транспортного засобу, оскільки позивачу належала 1/2 частка вказаного транспортного засобу на підставі права спільної сумісної власності, однак вона була відчужена відповідачем за відсутності згоди на це позивача внаслідок укладання договору, що виходить за межі дрібного побутового договору. 
З метою захисту своїх порушених прав позивач змушена звернутися до суду. 
Позивач вважала, що належним способом захисту за даних обставин є стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі, що дорівнює половині ринкової вартості вказаного транспортного засобу. 
Вказувала, що згідно консультаційного висновку оцінювача про вартість від 13.09.2024, ринкова вартість колісного транспортного засобу MAZDA 3, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 станом на 13.09.2024 становить 231 000 грн. 
Таким чином, позивач стверджувала, що належним способом захисту своїх прав є ухвалення рішення про стягнення з відповідача суми у розмірі 115500 грн., що дорівнює половині ринкової вартості вказаного транспортного засобу.
Щодо правової позиції відповідача
Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідача.
Згідно з наданим витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва, відповідач  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з 15.06.1999 по т.ч. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . 
За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.
Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.
За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).
Суд направляв на зареєстровану адресу відповідачу копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Відповідач кореспонденцію суду не отримав, вона повернулась до суду невручена з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім того, ухвалу про відкриття провадження у справі було доставлено на електронну адресу відповідача - 04.10.2024.
Правом подання відзив на позовну заяву відповідач не скористався. 
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що з 18.08.2020 року по день звернення позивача з даним позовом до суду  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 1334, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 . 
У подальшому рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24.10.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.08.2020 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1334 - розірвано, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень.
03 грудня 2021 року між відповідачем ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2021/2958942, відповідно до якого ОСОБА_2 за плату набув у власність транспортний засіб: марки MAZDA, модель 3, чорного кольору, 2007 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_6 , що підтверджується копією договору, наданою Територіальним сервісним центром МВС № 8044. Даний договір був оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі № 8044 РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві №8044/2021/2958942 в присутності адміністратора ОСОБА_4 , який перевірив відповідність інформації внесеної до цього Договору документам, які надані сторонами договору. (а.с.39) 
Отже, транспортний засіб: автомобіль MAZDA 3, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2021/2958942 від 03.12.2021 рокубуло зареєстровано на ім`я відповідача під час перебування у шлюбі із позивачкою ОСОБА_1 
16 серпня 2024 року між ОСОБА_5 (покупець) та відповідачем ОСОБА_2 (продавець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8044/2024/4829120, відповідно до якого ОСОБА_2 передав за плату у власність ОСОБА_5 транспортний засіб: марки MAZDA, модель 3, чорного кольору, 2007 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , що підтверджується копією даного договору, наданою Територіальним сервісним центром МВС № 8044. Даний договір був оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі № 8044 РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві №8044/2024/4829120 в присутності адміністратора ОСОБА_6 , який перевірив відповідність інформації внесеної до цього Договору документам, які надані сторонами договору. На підставі даного договору транспортний засіб було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_5 (а.с.31) 
Доказів надання згоди позивачкою на відчуження відповідачем транспортного засобу матеріали справи не містять.
Згідно консультаційного висновку оцінювача про вартість від 13.09.2024, ринкова вартість колісного транспортного засобу MAZDA 3, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 станом на 13.09.2024 становить 231 000 грн. (а.с.7-9)
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. 
Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.
За загальними правилами статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). 
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року №21-1465а15.
За приписами частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами.
Так, у ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст.60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У своїх позовних вимогах позивачка вказує про те, що спірне майно було набуте за час шлюбу, а тому таке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і підлягає поділу між сторонами в рівних частках. А оскільки спірний автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивача, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу половину його вартості.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в абз. 2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У ході судового розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач відчужив автомобіль, який був придбаний під час перебування сторін у шлюбі. 
Відтак, спірний транспортний засіб, який придбаний під час шлюбу, є об`єктом спільної власності подружжя, а враховуючи те, що цей транспортний засіб був відчужений відповідачем без згоди позивача, як співвласника, то є всі підстави вирішувати питання щодо визначення його вартості при поділі.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відступаючи від правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Отже, вартість спірного транспортного засобу майна за конкретних обставин цієї цивільної справи необхідно визначати, виходячи з ринкової його вартості на час розгляду справи, яка згідно консультаційного висновку оцінювача про вартість від 13.09.2024, станом на 13.09.2024 становить 231 000 грн.
Таким чином належним способом захисту прав позивача є стягнення з відповідача суми у розмірі 115500 грн., що дорівнює половині ринкової вартості вказаного транспортного засобу.
Аналогічних висновків щодо способу захисту в подібних відносинах дійшов Верховний суд у своїх постановах: - від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц; - від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17; - від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18; - від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц; - від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивач правомірно пред`явила вимоги до відповідача про стягнення з нього 115 550,00 гривень компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки MAZDA, модель 3, чорного кольору, 2007 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 . 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.
Отже, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 10000 грн., зі складання консультаційного висновку оцінювача про вартість від 13.09.2024 у ТОВ «РЕАЛ ЕКСПЕРТ» у розмірі 2500 грн., та зі сплати судового збору при поданні позову у розмірі 968, 96 грн., що в загальній сумі складає 13 468,96 гривень.
Керуючись ст. ст. 36, 51, 104, 105, 112, 114 Сімейного кодексу України ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 263, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 115 550,00 (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки MAZDA, модель 3, чорного кольору, 2007 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 10000 грн., витратами за складанням консультаційного висновку оцінювача у розмірі 2500 грн. та зі сплати судового збору у розмірі 968, 96 грн., що разом складає 13 468,96 (тринадцять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України)
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ;) 
Повний текст рішення суду складений 24.03.2026 року.
Суддя          Коваленко І.В.