КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 761/23247/24 Головуючий у суді першої інстанції - Саадулаєв А.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4664/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» про визнання протиправним та скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . 
З відповіді на свій запит до Київської міської ради від 15 грудня 2023 року позивач довідався про те, що рішенням Київської міської ради №284/5096 від 2 грудня 2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 було віднесено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва (див. додатки 3-7). 
Пізніше, ознайомившись з текстом цього рішення, позивач також довідався, що цим своїм рішенням Київська міська рада доручила виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) здійснювати закріплення віднесених до зазначеного вище переліку об`єктів на праві господарського відання чи оперативного управління за підприємствами, установами чи організаціями, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. 
Для ухвалення рішення про віднесення багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , який є спільною власністю усіх його співвласників, до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, та передачі цього багатоквартирного будинку у чиєсь управління, Київська міська рада обов`язково мала отримати згоду на це усіх співвласників цього багатоквартирного житлового будинку, проте ані позивач, ані члени його сім`ї такої згоди Київській міській раді не надавали. 
Співвласники вищевказаного багатоквартирного житлового будинку є також співвласниками допоміжних приміщень цього багатоквартирного житлового будинку. Тому віднесенням його до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва та наданням доручення виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) здійснювати закріплення віднесених до зазначеного вище переліку об`єктів на праві господарського відання чи оперативного управління за підприємствами, установами, організаціями, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, відповідач порушив право позивача на користування та розпорядження приміщеннями загального користування (у тому числі допоміжними), несучими, огороджувальними та несуче-огороджувальними конструкціями зазначеного вище будинку, механічнім, електричним, сантехнічним та іншим обладнанням всередині та за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення цього будинку. 
Посилаючись на викладене, просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 2 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині включення до Переліку об`єктів комунальної власності міста Києва багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, щоКиївська міська рада не мала права ухвалювати рішення щодо включення до Переліку об`єктів комунальної власності міста Києва багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .
Стверджує, що порушення його права полягає у розпорядженні багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 , який належить позивачеві на праві спільної сумісної власності, без його згоди.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників не надходили.
В судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця Київської міської ради Тетерятник О.В., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що  ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» було затверджено перелік державного майна, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Установлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.
Вказаною постановою до переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) віднесено житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.
На виконання зазначеної постанови виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів прийнято рішення від 13.01.1992 № 26 «Про формування комунального майна міста та районів», яким затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста та пунктом 3 якого передано до комунальної власності районів майно згідно з переліком (додатки 2 - 15), в тому числі житловий фонд.
В подальшому, у зв`язку з адміністративно-територіальною реформою в місті Києві, рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва», затверджено переліки об`єктів комунальної власності територіальних громад районів м. Києва. Зокрема до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району було включено житловий будинок на АДРЕСА_1 (позиція 815, таблиця 7 «Житлове господарство», додатка № 11).
Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» було вирішено не утворювати районні у місті Києві ради та припинити з 31.10.2010 року шляхом ліквідації районні у місті Києві ради, зокрема, і Шевченківську районну у місті Києві раду.
У зв`язку з чим, усе майно та підприємства, що перебували у комунальній власності районних рад у місті Києві передано до комунальної власності міста Києва.
02.12.2010 Київською міською радою прийнято рішення № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1 - 10 до цього рішення (додатки сформовано за ознакою розміщення в певному районі міста). У додатку № 10 до вказаного рішення наведено Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі, зокрема, вказано житловий будинок, що знаходиться на АДРЕСА_2 (позиція 891 таблиці 6 «Житлове господарство»).
Статтею 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Частиною 5 ст. 140 Конституції України визначено, що питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Частиною п`ятою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста.
Відповідно до ч. 1 ст.143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», передбачено, що місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» було затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно з додатками 1 - 10 до цього розпорядження. Зокрема, у додатку 10 наведено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі житловий будинок на АДРЕСА_2 (позиція 891 таблиці 5 «Житлове господарство»).
Відповідно до пункту 4 вказаного розпорядження здійснюючи управління об`єктами, районні в місті Києві державні адміністрації, здійснюють облік та закріплення майна на праві господарського відання (оперативного управління) за підприємствами, забезпечують проведення в установленому порядку інвентаризації, закріпленого за ними майна.
Згідно з пунктами 7.4 та 7.5 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.05.2011 № 715 «Про окремі питання виконання розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» районні в місті Києві державні адміністрації при підготовці уточнених переліків об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва, що передані до сфери їх управління, із загальної площі житлових та нежитлових будинків виключити площу приватизованих у встановленому порядку жилих та нежилих приміщень із відповідним відображенням змін в первісній та залишковій вартості.
Державний житловий фонд підлягає приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». За правилами частини першої статті 1 вказаного закону приватизація державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що оспорюваним рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким було затверджено переліки об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в районах міста Києва, на думку позивача, порушено його право на спільну сумісну власність майна багатоквартирного будинку. 
Проте, позивач не довів, що оскаржуваним ним рішенням порушено його право на спільну сумісну власність та не зазначено, як саме рішення у даній судовій справі має відновити його права.
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанова КГС ВС від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20).
У справі, що переглядається, судом не встановлено та позивачем не доведено, що рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» видане не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що не передбачені Конституцією та Законами України, суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси позивача.
Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову  ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги позивача повторюють доводи його позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивачки з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 13 березня 2025 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома