Справа № 727/13939/25 
Провадження № 2/727/560/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
Встановив:

Короткий зміст позовної заяви та її доводи
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 29.05.2019 року відповідачка уклала з ТОВ «ІНФІНАНС» договір №0507567323. Відповідно до умов договору позики перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заявки-Анкети, яка є невід`ємною частиною даного договору позики. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заявки-Анкети, яка є невід`ємною частиною даного договору. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача, в якості аналога власноручного підпису позичальника. Відповідно до умов Договору позики Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. Всі інші умови, які визначають порядок і умови надання ТОВ «Інфінанс» грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору та електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та позичальником, викладені у правилах, з якими ознайомився позичальник до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору (оферти та акцепту оферти).
Вказав, що позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір факторингу №14-07/21, за яким ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики №0507567323, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем.
В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників позивачу за договором відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за договором позики №0507567323, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №0507567323 від 29.05.2019 станом на день формування позовної заяви становить 42378,75 грн, з яких за тілом кредиту 3000 грн., за відсотками 39378,75 грн.
А тому, просив стягнути з відповідача загальний розмір заборгованості 42378,75 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 16000 грн.
Рух справи в суді
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справ у до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 січня 2026 року витребувано з АТ КБ «Приват Банк» докази по справі. 
Аргументи учасників справи
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом за весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання в якості процентів за порушення грошового зобов`язання. Якщо договір було укладено 29.05.2019 р., строк його дії спливає 29.05.2022 р. ТОВ «Вердикт Капітал» нарахував відсотки в межах строку дії договору до 28.05.2022 р., протягом якого можливе донарахування відсотків. Просила задовольнити позовні вимоги. Крім того, надала до суду заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу відповідача.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідачки надав суду відзив та позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеним договором позики, факту виплати йому грошових коштів, зокрема первинні документи, виписки з особових рахунків клієнта. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, просив стягнути з позивача витрати на надання професійної правничої допомоги по справі у розмірі 7300 грн. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 29.05.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1  укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0507567323 (а.с.82-84), відповідно до якого, Кредитодавець надав Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВООМ».
Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору (п.п. 1.2., 1.5. Договору).
Відповідно до п. 1.6 Договору, до умов даного договору застосовується фіксована процентна ставка. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.
Відповідно до п.1.7 Договору протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору Позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які Позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил.
Пунктом 1.10.2. Договору передбачено, що максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%.
Відповідно до п. 2.7. Договору, позичальник має право в межах строку користування кредитною лінією подавати необмежену кількість запитів на отримання чергового кредиту (траншу) на умовах, визначених Договором.
Позичальник зобов`язаний повернути вчасно отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування фінансовим кредитом та інші платежі, передбачені Договором (п.2.9. Договору).
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 0s5f4f, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
В рамках договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0507567323, на умовах пропозиції (оферти) (зв.а.с. 85), про надання 6 траншів згідно заявки-анкети (а.с. 85), що акцептована відповідачкою 13 березня 2020 року (а.с. 86) шляхом підписання електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (8ulj2g) відповідачці надано кредит (транш) у розмірі 3000 грн. шляхом перерахування на платіжну картку, номер якої зазначений в анкеті-заяві на отримання кредиту - 5168757368207066.
Основні умови кредиту (траншу): розмір кредиту (траншу) 3000 грн, строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,225% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 638,75%, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні 1103 грн, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) – 447,125 %.
Всі інші умови викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом № 11/1 від 11.05.2019 (зв.а.с. 86-96) та Договорі надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0507567323 від 29.05.2019 року, зокрема щодо порядку зміни і припинення дії договору.
Заявка-анкета на отримання кредиту від 13 березня 2020 року, Пропозиція укласти Договір надання позики та Акцепт оферти підписані відповідачкою в електронній формі електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8ulj2g (а.с.85-86).
Повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №11403_25708142135 від 08.07.2025 підтверджується, що на виконання укладеного договору про організацію переказів грошових коштів від 03.08.2017 № ФК-П-17/08-04, 13.03.2020 року о 18:20 перераховано кошти на суму 3000 грн на картку НОМЕР_1 , номер якої зазначено відповідачкою в анкеті-заяві (зв.а.с.96).
Згідно з відповіддю АТ «КБ «ПриватБанк» від 27.01.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 . Також надані ідентифікаційні дані ОСОБА_1 , номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжної картою (а.с. 192). 13.03.2020 року на вказану банківську картку було зараховано грошові кошти у сумі 3000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , виданою АТ «КБ «ПриватБанк» за період 13.03.2020 по 19.03.2020 (а.с.193).
Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Інфінанс» за кредитним договором №0507567323 від 29.05.2019, внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка складає 28184,25 грн., з яких 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 25184,25 грн. заборгованість за відсотками (а.с.97-103).
14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №14-07/21 (а.с. 106-109), відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги за боржників, в тому числі за договором позики №0507567323 від 29.05.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем, що також підтверджується копією Реєстру боржників до вказаного договору (а.с. 116-117), копією актів приймання-передавання Реєстру боржників від 14.07.2021 (а.с. 115) та копією платіжного доручення №М1 від 14.07.2021 (зв.а.с. 114).
Згідно реєстру боржників №б/н від 14 липня 2021 року до договору факторингу № 14-07/21, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №0507567323 від 29.05.2019 у сумі 28184,25 грн., з яких 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 25184,25 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 116-117).
Після відступлення права вимоги від первісного кредитора новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал», останнім здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами в період з 14.07.2021 по 28.05.2022, та було донараховано 16747,50 грн відсотків за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», з якого вбачається, що станом на 10.03.2023 загальний розмір заборгованості складає 44931,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000 грн., заборгованість за відсотками 41931,75 грн. (а.с. 104).
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладений договір №10-03/2023 про відступлення права вимоги (а.с. 119-124), відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договорами позивачу, в тому числі за договором позики №0507567323 від 29.05.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем, що також підтверджується копією акту приймання-передачі Реєстру боржників від 10.03.2023 (а.с. 131), копією Реєстру боржників до вказаного договору (а.с. 132-133).
Згідно реєстру боржників №б/н від 10 березня 2023 року до договору про відступлення прав вимоги №10-03/2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №0507567323 від 29.05.2019 у розмірі 44931,75 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 41931,75 грн грн.(а.с.134).
За розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Коллект Центр» за договором №0507567323 від 29.05.2019, станом на 15.10.2025 загальна заборгованість становить 42378,75 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та заборгованість за нарахованими процентами 39378,75 грн. Погашення заборгованості за договором - 2553 (а.с.105).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. 
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином, судом достовірно встановлено, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідачки, ОСОБА_1 . 
Оскільки вказана сума тіла кредиту ОСОБА_1 не повернута ані первісному кредитору, ані наступним кредиторам, суд вважає, що стягнення з відповідачки 3000 грн. суми тіла кредиту є законним та обґрунтованим.
Разом з тим, суд не погоджується з розміром стягнутих з відповідачки процентів за користування кредитом, виходячи з наступного.
Як вбачається зі змісту договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0507567323 від 29.05.2019 року, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатках № 1 та № 2 до договору при наданні першого траншу кредиту, та додатках № 3 та № 4 до договору при наданні другого та наступних траншів кредиту.
Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору, зокрема додатків № 3 і № 4 при наданні другого та наступних траншів (п.1.2 договору).
За змістом пунктів 1.6., 1.15, 3.1.1 договору також передбачено, що конкретні умови надання траншу кредиту, зокрема, його розмір, процентна ставка, строк користування, визначаються сторонами у додатках до договору та заявці-анкеті.
Водночас, будь-яких додатків до договору, зокрема № 3 чи № 4, позивачем до суду не надано.
Відповідно до п.1.6 договору сторони погодили, що максимальний строк користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту 20000,00 грн, максимальна відсоткова ставка, що нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості- 1,75 %.
Водночас, у пропозиції надання 6 траншу кредиту та акцепті оферти від 13 березня 2020 року, які підписані відповідачем як позичальником, сторонами визначені конкретні умови отримання цього траншу в межах основного договору, де вказано про строк кредитування 30 днів, відсоткову ставку1,225% на день.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Враховуючи наведене, оскільки заявкою-анкетою, пропозицією та акцептом оферти на отримання 6 траншу кредиту від 13 березня 2020 року визначено конкретні умови надання траншу, його розмір; процентну ставку, строк користування траншем, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування в межах окремого траншу суперечить вимогам ЦК України та вищевикладеним висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Kоллект Центр» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Посилання товариства на те, що умовами договору передбачено, що право користування кредитом становить 36 місяців, а також передбачено сплату відсотків протягом усього строку користування кредитними коштами, суд відхиляє з огляду на таке.
Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Як вбачається зі змісту кредитного договору та відповідно до умов надання окремого траншу кредиту автоматичної пролонгації надання траншу кредиту умовами договору не передбачено, це можливо виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і простроченим (пункт 3.3 договору).
ОСОБА_1 не виконала зобов`язання з повернення чергового траншу та відсотків за користування траншем, що нараховані протягом визначеного строку користування траншем (30 днів). З огляду на те, що продовження строку користування траншем не відбулося, оскільки не було виконано умови про погашення відсотків, то відповідноз 31 дня заборгованість вважається простроченою, і кредитодавець втратив право нараховувати зазначені відсотки за користування кредитом.
36 календарних місяців - це загальний строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0507567323 від 29.05.2019 року, тобто строк, упродовж якого позичальник може отримувати кошти із визначеного сторонами ліміту кредиту - 20000,00 грн окремими траншами, з укладенням при цьому додатків до договору та із визначенням по кожному траншу строку користування ним, який є окремим від загального строку договору.
Узгоджений умовами договору 30-денний строк користування 6 траншем кредиту (строк кредитування) сторони не змінювали.
Відтак, надані позивачем докази (розрахунки заборгованості та витяги з реєстру боржників до договорів) не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості у вищевказаній сумі.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3000,00 грн та за процентами за користування кредитними коштами за 30 днів, виходячи із відсоткової ставки - 1,225% за один день, тобто 1102,50 грн (3000,00 грн * 1,225% * 30 днів).
Крім того, суд враховує погашення ОСОБА_1 заборгованості в сумі 2553,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 105) та зараховує дану суму в погашення розміру заборгованості.
Тому суд вважає, що з відповідачки за кредитним договором №0507567323 від 29.05.2019 року необхідно стягнути заборгованість у розмірі 1549,50 грн. (3000 грн. + 1102,50 грн. – 2553,00 грн.).
Висновки за результатами судового розгляду 
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №0507567323 від 29.05.2019 року у розмірі 1549,50 грн., частково задовольнивши позовні вимоги. 
Щодо судових витрат
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в позовній заяві просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн.
За положеннями ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
З огляду на викладене, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позивачем на підтвердження таких витрат надано договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с.140-142), заявку на надання юридичної допомоги №1524 від 01.09.2025 року (а.с.145), витяг з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року (а.с.146), прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а.с.144).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував щодо стягнення судових витрат; зазначив, зокрема, про їх неспівмірність зі складністю справи, ціною позову, часом та обсягом виконаних робіт.
Суд також враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
З огляду на наведене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та заперечення відповідача щодо розміру заявлених позивачем судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3,66%) в сумі 585,60 грн. (16000*3,66%).
Крім того, представником відповідачки ОСОБА_1 – адвокатом Шестаковим В.Ю. у відзиві на позовну заяву заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідачки на правничу допомогу та заявлено клопотання про стягнення з позивача ТОВ «Коллект Центр» 7300 грн. витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат представником відповідача - адвокатом Шестаковим В.Ю. надано договір про надання правничої допомоги від 04 листопада 2025 року (а.с. 165), копію ордера на надання правничої допомоги від 04 листопада 2025 р. серія АА №1642564 (а.с. 163), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1358 (а.с. 164), акт від 26 листопада 2025 р., за змістом якого вбачається, що правова допомога надана в обсязі: юридичний аналіз справи, збір доказів, аналіз сталої судової практики (2,3 години, 2300 грн.); складання, підписання та подачу до Шевченківского районного суду міста Чернівців від імені та в інтересах Клієнта відзиву на позов, пояснень, заперечень, клопотань тощо (5 годин, 5000,00 грн.); судовий супровід справи.
Стороною позивача у відповіді на відзив заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому зазначають, що підставою подачі позовної заяви є зумовлене придбаним позивачем право грошової вимоги, внаслідок чого позивач поданою позовною заявою захищає своє право як кредитора в судовому порядку шляхом стягнення боргу. Також зазначає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 7300 грн. є неспівмірними зі складністю справи, розміром позовних вимог та позицією у відзиві на позовну заяву, обставинами справи.
З огляду на викладене, беручи до уваги складність цієї справи та обсяг виконаних адвокатом відповідача роботи, враховуючи доводи представника позивача, викладені в заяві про зменшення судових витрат щодо наявності підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, дотримуючись критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Коллект Центр» витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги відповідачці ОСОБА_1 в розмірі 2500 грн.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 585,60 грн, сума витрат, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки 2500,00 грн.
Таким чином, підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1914,40 грн (2500,00 – 585,60).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що під час звернення до суду із позовом позивачем сплачено 2422, 40 грн.
З урахуванням того, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 88,66 грн. (2422,40*3,66%).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 512, 514, 516-518, 526, 527, 530, 610, 611, 1048, 1049, 1054, 1077-1078, 1082 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором №0507567323 від 29.05.2019 року у розмірі 1549 (одна тисяча п`ятсот сорок дев`ять) гривень 50 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 88 (вісімдесят вісім) гривень 66 коп.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1914 (одна тисяча дев`ятсот чотирнадцять) гривень 40 коп.
З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 24 березня 2026 року. 
Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошеннярішення до Чернівецького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: