Справа № 352/1106/25 
Провадження № 22-ц/4808/285/26 
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Луганської В. М., Томин О. О.
з участю секретаря  Панасюк В. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Репецький Віталій Васильович, на рішення Тисменицького районного суду від 24 листопада 2025 року, у складі судді Гриньків Д.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,
в с т а н о в и в:
У травні 2025 року представник позивача АТ «Банк інвестицій та заощаджень» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.06.2020 між «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № PL/13/3330, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 300 000 грн на визначений строк до 02.06.2023 шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, з відсотковою ставкою 0,01 % річних, комісія за розрахунково-касове обслуговування кредиту 1,99% в місяць від суми кредиту, а позичальник зобов`язаний своєчасно погашати споживчий кредит та сплачувати проценти за його користування та здійснювати інші платежі.
03.06.2020 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № PL/13/3330, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є ОСОБА_2 , взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору № PL/13/3330 від 03.06.2020.
Відповідачі взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами не виконали, тому станом на 03.04.2025 утворилась заборгованість в розмірі 364 559,63 грн, з яких: 180 045,78 грн прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 14,54 грн – заборгованість за процентами за період з 23.09.2022 року по 19.07.2023 року, заборгованість за комісією в сумі 173041,58 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2020 по 31.01.2022 в сумі 8535,10 грн та 3% річних за період з 11.09.2020 по 23.02.2022 в розмірі 2922,63 грн.
Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за вказаним договором в розмірі 364 559,63 грн та понесені судові витрати. 
Рішенням Тисменицького районного суду від 24 листопада 2025 року позов АТ «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь АТ «Банк інвестицій та заощаджень» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № PL/13/3330 від 03.06.2020 року в розмірі 136 660 грн 68 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 132 197 грн 36 коп., 12 грн 38 коп. - відсотки за користування кредитом, сума інфляційних втрат - 3366 42 коп., 3% річних, нарахованих на тіло кредиту 1084 грн 52 коп.
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк інвестицій та заощаджень» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 024 грн 95 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк інвестицій та заощаджень» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 024 грн 95 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Репецький В. В. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів з ОСОБА_1 незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 обов`язку поручителя та визнав доведеними підстави для солідарного стягнення кредитної заборгованості, не перевіривши дійсність волевиявлення поручителя, а також проігнорувавши наявність окремого судового спору щодо недійсності договору поруки.
Зазначає, що 14.05.2019 між ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №PL/13/1098, згідно якого він виступив поручителем за одноіменним Договором про надання споживчого кредиту. До позовної заяви долучено копію Договору поруки №PL/12/3330 від 03.06.2020, копією якого відповідач (поручитель) не володів та не володіє та підписання якого категорично заперечує.
ОСОБА_1 звернувся до суду з окремим позовом про визнання вказаного договору поруки недійсним, який ухвалою Тисменицького районного суду від 03.10.2025 у справі №352/2280/25 передано за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
Вважає, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення правова доля договору поруки не була вирішена, а суд першої інстанції фактично визнав його чинним поза межами належної процедури, що суперечить принципу правової визначеності.
Апелянт заявляв клопотання від 22.10.2025 про роз`єднання позовних вимог банку до позичальника та поручителя відповідно до ч. 6–7 ст. 188 ЦПК України. В ухвалі від 23.10.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання, мотивуючи це положеннями ст. 50 ЦПК України та правом позивача визначати коло відповідачів. Водночас суд першої інстанції не дослідив, чи сприятиме роз`єднання виконанню завдання цивільного судочинства; проігнорував акцесорний характер поруки; фактично визнав наявність солідарного обов`язку, який мав бути предметом доказування у справі №352/2280/25. 
Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про неподільність вимог, виходячи з чинності договору поруки, дійсність якого є предметом окремого судового розгляду. Відмова в роз`єднанні призвела до розгляду справи в умовах процесуальної нерівності та істотно вплинула на правильність ухваленого рішення та порушення стандартів справедливого суду. 
Зазначає, що після надходження цивільної справи №352/2280/25 до Шевченківського районного суду м. Києва та відкриття провадження, апелянт має намір заявити клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі №352/1106/25 до вирішення спору про дійсність договору поруки.
Просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити АТ «Банк інвестицій та заощаджень» у позові до ОСОБА_1 у повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати.
Представник АТ «Банк інвестицій та заощаджень» подало письмові пояснення у справі, що за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу. Вказані пояснення подані за межами, строку, наданого учасникам справи для подання відзиву. Тому суд залишає їх без розгляду.
В судовому засіданні в режимі відео конференції представник ОСОБА_1 адвокат Репецький В. В. підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів.
Представник АТ «Банк інвестицій та заощаджень» Єфремова І.В. заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
Відповідно до положень ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, рішення суду першої інстанції переглядається у межах доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 в частині вирішення позову щодо поручителя за кредитним договором.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір поруки. Відповідачем 1 умови договору порушено, кредитні кошти вчасно та в повному обсязі повернуті не були, судом стягнено заборгованість за кредитом у розмірі 132 197,36 грн, 12,38 грн - відсотки за користування кредитом, сума інфляційних втрат - 3 366,42 грн, 3% річних, нарахованих на тіло кредиту – 1 084,52 грн. У задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачів комісії відмовлено, у зв`язку з нікчемністю умов договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З такими висновками суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 03.06.2020 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/13/3330, за умовами якого позичальник отримав у власність грошові кошти в сумі 300 000 грн, шляхом безготівкового перерахування на рахунок НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в банку. Строк на який надається кредит з 03.06.2020 по 02.06.2023. Процентна ставка за користування кредитом – 0,01% річних, тип процентної ставки – фіксована. Щомісячна комісія – 1,99 % в місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Згідно п. 1.12 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 46,29%.
Відповідно до виписки по особовим рахункам 03.06.2020 року АТ «Банк інвестицій та заощаджень» перерахувало ОСОБА_2 на його рахунок НОМЕР_2 кредитні кошти в сумі 300 000 грн згідно кредитного договору № PL/13/3330 від 03.06.2020 року.
Згідно з розрахунком заборгованості за вказаним договором станом на 03.04.2025 за боржником, яким є ОСОБА_2 рахується заборгованість в розмірі 364 559,63 грн, з яких: прострочена заборгованість по основному зобов`язанню – 180 045,63 грн, прострочена заборгованість по процентам за період з 23.09.2022 по 19.07.2023 року – 14,54 грн, прострочена заборгованість за комісією за період з 01.02.2021 по 30.06.2023 року – 173 041,58 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2020 по 31.02.2022 року 8 535,10 грн, 3% річних: за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2020 по 23.02.2022 року в сумі – 1 084,52 грн, 3% річних за несвоєчасне повернення комісії за період з 11.09.2020 по 23.02.2023 року в сумі – 1 838,11 грн.
Банк 31.03.2025 звертався з вимогою до ОСОБА_2 про повернення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 353101,90 грн.
03.06.2020 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № PL/13/3330, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є ОСОБА_2 , взятих на себе забезпечених порукою зобов`язань, що витікають з договору про надання споживчого кредиту № PL/13/3330 від 03.06.2020, укладеного між кредитором та боржником.
Банк 01.04.2025 року звертався до ОСОБА_1 з письмовою вимогою про виконання забезпечених порукою зобов`язань на суму 353 101,90 грн. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.
Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина перша статті 559 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п.8.4.3 договору поруки №PL/3330 від 03.06.2020 договір діє до настання однієї із наступних умов, однією із яких є якщо кредитор протягом 10 років з дня настання строку (терміну) виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимогу до поручителя. Отже, з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору поруки, у цьому випадку порука не припинилася, оскільки строк її дії, визначений договором, ще не сплив.
Оскаржуючи рішення в апеляційному порядку в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, представник ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанції визнав доведеними підстави для солідарного стягнення кредитної заборгованості, не перевіривши дійсність волевиявлення поручителя, а також проігнорував наявність окремого судового спору щодо недійсності договору поруки.
Колегія суддів вважає, що вказані доводи не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Із матеріалів справи вбачається, що 21.05.2025 судом першої інстанції відкрито провадження в справі за позовом АТ «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, копію якої надіслано на адресу ОСОБА_1 – с. Криворівня присілок Усті-1 Верховинського району.
15 липня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 у якому він просив надати доступ до електронної копії матеріалів справи, зокрема позовної заяви з додатками, а також відкласти розгляд справи призначеної до розгляду на 21.07.2025.
15.08.2025 через систему Електронний суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву у якому, посилаючись на аналіз умов Кредитного договору та Договору поруки, норм чинного законодавства та судової практики Верховного Суду вважав, що позов не підлягає до задоволення, оскільки обсяг відповідальності поручителя є похідним від обсягу зобов`язань боржника; щомісячна комісія за «розрахунково-касове обслуговування» є нікчемною умовою; порука припинилася внаслідок зміни обсягу основного зобов`язання без згоди поручителя; банк не пред`явив належних вимог до поручителя та що строк пред`явлення вимоги пропущений.
Окрім того, відповідач зазначив, що позивач долучив до позовної заяви копію Договору поруки від 03.06.2020, підписання якого він категорично заперечує.
У відзиві просив поновити строк на подання відзиву, витребувати у позивача оригінал долученого до позовної заяви Договору поруки від 03.06.2020, відмовити у задоволенні позову, а у разі часткового задоволення позову - зменшити обсяг стягнення пропорційно розміру правомірної заборгованості.
28.08.2025 представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Репецький В. В. брав участь у підготовчому судовому засіданні в режимі конференції.
05.09.2025 позивачем надано оригінал Договору поруки № /13/3330 від 03.06.2020, укладеного між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 . 
Встановлено, що 29.09.2025 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Тисменицького районного суду із позовом до АТ «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання недійсним договору поруки. Ухвалою Тисменицького районного суду від 03.10.2025 цивільну справу № 352/22/80/25 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання недійсним договору поруки передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. 
05.10.2025 представник ОСОБА_1 – адвокат Репецький В. В. надіслав клопотання у якому просив здійснювати розгляд справи в підготовчому засіданні 06.10.2025 без участі відповідача та його представника.
06.10.2025 судом першої інстанції підготовче провадження в справі закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.10.2025.
За клопотанням представника ОСОБА_3 у зв`язку з необхідністю роз`єднання позовних вимог у справі, суд 23.10.2025 постановив ухвалу про повернення до стадії підготовчого провадження, однак у задоволенні клопотання про роз`єднання позовних вимог до боржника та поручителя відмовив, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 05.11.2025.
Через відсутність електроенергії у Тисменицькому районному суді судове засідання 05.11.2025 не відбулося та перенесено розгляд справи на 14.11.2025.
У судові засідання призначені на 14.11.2025 та 24.11.2025 представник відповідача ОСОБА_3 не з`явився.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про відкриття провадження в справі за позовом АТ «Банк інвестицій та заощаджень» до нього, як поручителя, за основним зобов`язанням про стягнення заборгованості солідарному порядку з основним боржником. Його представник ОСОБА_3 подав відзив на позов, подавав суду клопотання, брав участь у судових засіданнях, однак заперечуючи факт підписання договору поруки зустрічний позов у цій справі не подав, про проведення судової почеркознавчої експертизи з наданням на дослідження оригіналу договору поруки (який подано представником банку) відповідач ОСОБА_1 не заявляв.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції фактично визнав договір поруки чинним поза межами належної процедури, що суперечить принципу правової визначеності, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У встановленому законом порядку Договір поруки укладений 03.06.2020 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 недійсним не визнано.
Колегія суддів вважає також обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання представники ОСОБА_1 про роз`єднання позовних вимог до боржника та поручителя, доводи апелянта про те, що суд таким чином фактично визнав наявність солідарного обов`язку, який мав бути предметом доказування у справі №352/2280/25 є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 , як відповідач у справі наділений достатнім обсягом процесуальних прав для подання заперечень та доказів на їх підтвердження під час розгляду позовних вимог банку до нього про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.
У зв`язку з наведеним апеляційним судом відхилено клопотання представника ОСОБА_1 про витребування інформації з Шевченківського районного суду міста Києва щодо розгляду справи за його позовом про визнання недійсним договору поруки.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Репецький Віталій Васильович, залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 24 листопада 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 березня 2026 року.

Головуюча О. В. Пнівчук
Судді: В. М. Луганська 
О. О. Томин