Справа № 308/19992/24

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю захисника-адвоката Білчика О. Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/145/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Осадчука А. В. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2025. 
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 565815 від 13.04.2024 та постанови судді від 03.02.2025 вбачається, що 13.04.2024 о 04 год 10 хв у м. Ужгороді по вул. Урожайній, 38, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки з використанням газоаналізатора «ALCOTEST 8620», результат позитивний – 0,54%. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Осадчук А. В. просить постанову суду від 03.02.2025 скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_2 . Посилається на те, що відеозапис з місця події не є безперевним та не містить фіксації того факту, що ОСОБА_2 мав намір пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Крім того, стверджує, що складений відносно ОСОБА_2 протокол не відповідає вимогами ст. 256 КУпАП та не є належним доказом, оскільки містить недостовірну інформацію щодо місця вчинення правопорушення, оскільки ОСОБА_2 було зупинено по вул. Об`їзній, 9 у с. Баранинці Ужгородського району, однак у протоколі зазначено м. Ужгород, вул. Урожайна, 38. При цьому, протокол складено на бланку, який не відповідає затверджені формі, а саме додатку 1 Інструкції, яка передбачачає порядок складання таких протоколів. Звертає увагу і на те, що з роздруківки тесту вбачається, що температура повітря становила + 17 ? С, а останнє калібуварння приладу відбулося 11.02.2023, однак згідно довідки Закарпатського обласного центру з гідрометеорології від 24.07.2024 температура у день, час та місці зупинки ОСОБА_2 становли від 8,9 до 6,6 тепла. Указує і на те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою 

-2-

клопотання про здійснення фіксації судового засідання. Тому вважає, що висновки про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння є передчасним, а надані поліцейськими доказами недопустимі. Разом із тим, захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови він отримав лише 18.02.2025. 
У письмових поясненнях захисник-адвокат Білчик О. Ю. зазначає, що відеозапис не може вважатися належним доказом, оскільки постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого він був здійснений. Відтак технічний запис є недопустимим доказом вини водія і на ньому не може ґрунтуватися обвинувачення. Крім того, долученим відеозаписом не встановлено факт керування ОСОБА_2 автомобілем, тому не можливо встановити правову підству зупинки транспортного засобу. Також, записи з нагрудних камер повинні бути безперервними, однак відеозапис долучений до матеріалів справи є обрізаним, зокрема на 13 хв 15 сек. Вважає, що судом першої інстанції не досліджено всіх обставин справи, тому вона пілдягає скасуванню.
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 , на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин чергової неявки не надав. Останній повідомлений засобами поштового зв`язку, а також за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Разом з тим, враховується думка захисника, який не заперечував щодо розляду за відсутності ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-авоката Білчика О. Ю., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника-адвоката Осадчука А. В. задоволенню не підлягає з таких підстав. 
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_2 , при цьому відомостей про тримання ним копії постанови матеріал справи не містять. Разом з тим, в матеріалах справи також відсутні відомості про отримання адвокатом копії постанови в інший строк, ніж той, на який посилається сторона захисту -18.02.2026. 
Із урахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

-3-

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
За приписами до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами. 
Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 659020 від 07.07.2024, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. 

-4-

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 565815 від 13.04.202024, вбачається, що 13.04.2024 о 04 год 10 хв у м. Ужгороді по вул. Урожайній, 38, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки з використанням газоаналізатора «ALCOTEST 620», результат позитивний – 0,54%. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: роздруківкою тесту від 13.04.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 о 04 год 30 хв 13.04.2024 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, проміле – 0,54; відеозаписом, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Всупереч доводів апеляційної скарги, у протоколі про адміністративне правопорушення серії серії ААД № 565815 від 13.04.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався останній, відмовившись від надання письмових пояснення та підпису протоколу.
Матеріали справи не містять доказів про порушення т.в.о. заступника командира взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Закарпатскій області Рубішем І. І. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 565815 від 13.04.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом. 
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не зазначено і під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події. 
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину. 

-5-

Також з матеріалів справи вбачається, що огляд водія проведений у зв`язку з виявленими ознаками – запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстновці. Результат огляду на стан сп`яніння – 0,54 проміле. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_2 підписувати відмовився. Апеляційний суд враховує, що результат тесту ОСОБА_2 проведеного працівниками поліції, а саме – 0,54 проміле, перевищує гранично допустиму норму (0,2 проміле) та беззаперечно вказує на перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, виключаючи можливу технічну похибку.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Матеріалами справи підтверджено, що огляд ОСОБА_2 проведений за допомогою приладу «Драгер», у зв`язку з виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота. Результат огляду на стан сп`яніння – 0,54 проміле. ОСОБА_2 не висловлював будь-яких застережень щодо результатів огляду. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Alcotest-6820».
Твердження захисника щодо неправдивих даних приладу «Alcotest-6820», оскільки температура повітря становила + 17 ? С , а останнє калібрування приладу відбулося 11.02.2023, є не переконливим і такі апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.
Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Згідно Міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, що затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747, міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, установлений 1 раз на рік.
З роздрукованого чеку приладу ««Alcotest 6820», прилад ARHJ 0260, за допомогою якого водій ОСОБА_2 проходив огляд на стан сп`яніння, вбачається, що останнє калібрування приладу проводилось 02.11.2023, а огляд на стан сп`яніння проводився 13.04.2024, що свідчить про належне здійснення повірки та калібрування даного приладу.
Відповідно до технічних характеристик приладу «Alcotest 6820» границі допустимої похибки в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі складають: абсолютна похибка +/- 0,02 проміле - у діапазоні від 0 до 0,2 проміле, відносна похибка: +/- 10% - у діапазоні понад 0,2 проміле; для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка: +/- 0,04 проміле - у діапазоні від 0 до 0,4 проміле; відносна похибка: +/- 10% - у діапазоні понад 0,4 проміле. З результатів вбачається, що температура повітря при проведенні тесту 13.04.2024 о 04 год 30 хв становила + 17°С. При цьому згідно даних Закарпатського обласного центру з гідрометеорології максимальна температура повітря, у зазначеній в протоколі про адміністративне правопорушення місцевості складала від 8,9 С до 6,6 С, що не спростовує обгрунтованість щодо правильності вимірювання 

-6-

газоаналізатором «Alcotest 6820» вмісту алкоголю у видихуваному повітрі. Відтак результат огляду 0,54 проміле разом з протоколом про адміністративне правопорушення розцінюється судом як беззаперечний доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що на час проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 не ставив під сумнів правильність результатів приладу «Alcotest-6820» та не висував вимог щодо незгоди із результатами тестування.
Піддавати сумніву результи прилату «Alcotest-6820» з наведених в апеляційній скарзі підстав у суду немає, а тому такі твердження апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.
Всупереч доводам захисника, суд вважає дані приладу «Alcotest-6820» належним та допустимим доказом у справі, оскільки він беззаперечно підтверджує факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. 
З оглянутих апеляційним судом відеозаписів чітко вбачається, що ОСОБА_2 визнав факт керування транспортним засобом, факт вживання алкогольних напоїв не заперечував, зокрема вказав, що вжив 50 гр коньяку, погодився пройти огяд на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», результат якого – 0,54 проміле. При цьому, працівниками поліції ОСОБА_2 роз`яснювалась можливість, у разі незгоди з результом тесту, пройти повторний огляду в закладі охорони здоров`я, разом з тим, поведінка останнього явно свідчила про небажання проходити повторний огляд у закладі охорони здоров`я.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 чи його захисник оскаржували дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки не є безперервним, то такі на думку апеляційного є необґрунтованими, оскільки нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відносить виключно до дискреційних повноважень працівників поліції.
Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував на тому, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував би основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за вчинене порушення, справедливості, рівності тощо).
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
-7-

Тобто, наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів та інші матеріалі справи, які узгоджується повністю зі змістом обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 565815 від 13.04.2024, є достатньою доказовою базою для належної фіксації порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, а тому є допустимими і належними доказами.
Відеозаписами, долученими до матеріалів справи, підтверджується факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Тому, як необґрунтовані, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що викладені в протоколі обставини, а саме місце вчинення правопорушення, не відповідають обставинам справи, оскільки, зазначені обставини жодним чином не спростовують вину ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
На будь-які інші докази чи обставини, які б спростовували висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не вказується.
Крім того, доводи апеляційнї скарги про відмову судом першої інстанції у клопотанні сторони захисту про здійснення фіксації судового засідання спростовуються змістом заяви, яка 27.11.2024 була подана адвокатом Осадчуком А. В., і з якої вбачається, що адвокат просить не здійснювати технічну фіксацію засдання по справі (а.с. 101).
Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд ураховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

-8-

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Осадчука А. В. задоволенню не підлягає. 
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Осадчука А. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2025. 
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Осадчука А. В. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2025 щодо ОСОБА_3 , - без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя