ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 березня 2026 року
м. Київ

справа № 635/5412/25
провадження № 61-16268 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Харківського районного суду Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03 вересня 2025 року у складі судді Сухорукова І. М. 
та постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Курила О. М., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Держави України в особі Харківського районного суду Харківської області, в якому просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 1,00 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (далі ДКС -України), завдану йому суддею Харківського районного суду Харківської області Якішиною О. М.
В обґрунтування позову зазначав, що суддею Харківського районного суду Харківської області Якішиною О. М. розглядається цивільна справа за його позовом до заступника Височанського селищного голови Харківської області 
про відшкодування моральної шкоди (справа № 635/3863/25). 
Під час розгляду справи ним було подано заяву про відвід головуючого судді. Суддя Харківського районного суду Харківської області Якішина О. М. розглянула його заяву та ухвалою від 11 липня 2025 року визнала її необґрунтованою, заяву було передано на розгляд іншому судді в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України.
Уважав, що в цій ухвалі суддею не зазначено мотивів її прийняття, чим принижено його гідність. Унаслідок цього йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив 
у 1,00 грн.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень 
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2025 року справу передано до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності (частина шоста статті 31 ЦПК України).
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 липня 2025 року визначено підсудність справи Люботинському міському суду Харківської області.
Ухвалою Люботинському міському суду Харківської області від 29 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 03 вересня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 
частини першої статті 255 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позов ОСОБА_1 не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження дій судів та суддів щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у конкретній судовій справі процесуальних дій та ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). Вказане може бути підставою для оскарження відповідного судового рішення (дії) до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони були вчинені чи ухвалені.
Суд першої інстанції врахував судову практику Великої Палати Верховного Суду 
та Верховного Суду у даній категорії справ.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03 вересня 2025 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що районний суд зробив вірні висновки про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. 
Заявлені позивачем вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку будь-якого виду судочинства, а тому районний суд правильно не роз`яснював йому, 
до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи із заявленими вимогами.
Якщо позивач уважає, що суд допустив порушення норм права під час розгляду справи, в якій він є позивачем, він має можливість оскаржити ухвалені у цій справі судові рішення до суду вищої інстанції (вищих інстанцій) у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.
Суд апеляційної інстанції врахував положення Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенція), зокрема, статтю 6 Конвенції, 
якою регламентовано право особи на доступ до суду, а також прецедентну судову практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах щодо доступу до правосуддя.
Суд апеляційної інстанції врахував відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до Верховного Суду
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на судові рішення судів попередніх інстанцій, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судами норм процесуального права (абзац 6 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження 
у справі. Витребувано справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди зробили помилкові висновки про наявність правових підстав для закриття провадження у справі 
за його позовом до Держави України в особі судді районного суду.
Підставою звернення до суду стало ганебне ставлення судді до нього, 
як до позивача у справі, що проявилося у відмові в задоволенні його заяви 
про відвід судді.
Висновки судів про те, що заявлені ним вимоги не підлягають судовому розгляду 
в порядку будь-якого виду судочинства порушують його право на доступ до суду, яке передбачено нормами національного та міжнародного законодавства. 
При цьому судами порушено принцип верховенства права, закріплений статтею 8 Конституції України.
Судами попередніх інстанцій безпідставно не враховано, що він посилався на норми Конституції України, які мають найвищу юридичну силу.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
У провадженні судді Харківського районного суду Харківської області 
Якішиної О. М. знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до заступника Височанського селищного голови Харківської області про відшкодування моральної шкоди (справа № 635/3863/25).
Під час розгляду вказаної вище справи ОСОБА_1 у липні 2025 року подав до суду заяву про відвід головуючого судді (а. с. 5).
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Якішиної О. М. 
від 11 липня 2025 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Якішиної О. М., заяву передано на розгляд іншому судді в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (а. с. 6).
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди, яку завдано йому суддею Харківського районного суду Харківської області Якішиною О. М. (а. с. 1-4).
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2025 року справу передано до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності (частина шоста статті 31 ЦПК України) (а. с. 8).
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 липня 2025 року визначено підсудність справи Люботинському міському суду Харківської області (а. с. 14).
Ухвалою Люботинському міському суду Харківської області від 29 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі (а. с. 18).
Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 03 вересня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 
частини першої статті 255 ЦПК України (а. с. 32-34).
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03 вересня 2025 року залишено без змін (а. с. 60-63).

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 
цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим 
є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних 
або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні 
та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася 
до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно 
до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода 
на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує 
при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій 
і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції 
і законів України та на засадах верховенства права.
Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються 
і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Харківського районного суду Харківської області, в якому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1,00 грн, завдану йому суддею Харківського районного суду Харківської області Якішиною О. М., яка, на думку позивача, вирішуючи заяву про відвід, порушила його людську гідність.
Встановлено, що під час розгляду судової справи № 635/3863/25 за позовом ОСОБА_1 до заступника Височанського селищного голови Харківської області про відшкодування моральної шкоди позивач подав до суду заяву про відвід судді.
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Якішиної О. М. 
від 11 липня 2025 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Якішиної О. М., заяву передано на розгляд іншому судді в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України.
Верховний Суд ураховує, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду 
та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: 
від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14- 90цс18), 
від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14- 399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Приписи пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України про те, що «справа 
не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» стосуються як позовів, 
які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, 
так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2026 року 
у справі № 755/693/25 (провадження № 61-11012св25).
Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги 
про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій 
або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє 
у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження 
№ 14-500цс19).
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, 
а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами 
та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка 
та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06).
Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.
Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені, зокрема, 
у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі 
№ 454/143/17-ц (провадження № 14-185цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі 
№ 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі 
№ 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції та апеляційного суду про закриття провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківського районного суду Харківської області 
про відшкодування моральної шкоди.
Такі висновки узгоджуються з вищенаведеними нормами національного 
та міжнародного законодавства, прецедентною судовою практикою ЄСПЛ 
та правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, 
що спростовує відповідні доводи касаційної скарги, у тому числі, про порушення судом права ОСОБА_1 на доступ до суду. Висновки судів попередніх 
інстанцій забезпечують легітимну мету, яка забезпечить правову визначеність 
у спірних правовідносинах.
Отже, встановивши, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом у даній справі, фактично висловив свою незгоду з діями судді під час здійснення правосуддя, суди дійшли правильного висновку про закриття провадження у справі.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 686/10652/21 (провадження № 61-2766св22).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених 
на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.
Зроблені судами висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції 
є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою. 
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми права, 
що регулюють спірні правовідносини, судами під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести 
до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судами всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам 
в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення 
є мотивованими.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками судів 
і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить 
до компетенції суду касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення 
без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (стаття 401 
ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки 
доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність 
та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані судові 
рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03 вересня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року залишити 
без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник
Г. В. Коломієць
Ю. В. Черняк