ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/103/25
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/831/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області,
особа, яка подала апеляційну скаргу: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про відшкодування майнової шкоди.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДКСУ, ГУ ДПС у Чернігівській області, в якому просив стягнути з держави Україна в особі ДКСУ на його користь 6 600 грн у відшкодування майнової шкоди.
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року визнано недійсними адміністративні договори, а саме повідомлення-розрахунок від 19 жовтня 2020 року, складене ГУ ПФУ в Чернігівській області, та типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 07 грудня 2020 року. Рішення суду набрало законної сили 06 вересня 2022 року. 12 грудня 2022 року позивач звернувся до ГУ ДПС у Чернігівській області із заявою про повернення коштів та додав копію розрахункового документу, проте отримав відповідь про відсутність у нього переплати.
Указував, що у зв`язку з порушенням зобов`язання щодо повернення 6 600 грн, які ГУ ДПС у Чернігівській області одержало на виконання типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), протиправною бездіяльністю указаного державного органу позивачу завдано майнову шкоду, яку відповідно до приписів ст. 19, 56 Конституції України та ст. 22, 216, 1173 ЦК України має бути відшкодовано на його користь.
Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ДКСУ, ГУ ДПС у Чернігівській області про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області сформувати і подати до ГУ ДКСУ в Чернігівській області подання про повернення ОСОБА_1 коштів в сумі 6 600 грн. В іншій частині позову – відмовлено.
З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 352 ЦПК України звернулося ГУ ПФУ в Чернігівській області, яке не брало участі у справі. Заявник, посилаючись на ухвалення рішення з грубим порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову через невідповідність суб`єктного складу. 
Скаржник зазначає, що оскаржуваним рішенням суду беззаперечно та однозначно вирішено питання про права, інтереси та обов`язки ГУ ПФУ в Чернігівській області, яке не було залучено до участі у справі, оскільки саме на нього покладено обов`язок щодо вчинення конкретних дій, незалежно від його внутрішнього переконання і волевиявлення. Про існування цього рішення скаржнику стало відомо лише після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
Указує, що процесуальним законом саме на суд покладено обов`язок визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі. Питання процесуальних наслідків незалучення співвідповідача або іншої зацікавленої особи при вирішенні судового спору неодноразово було предметом розгляду у Верховному Суді (постанови від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17- ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№ 552/91/18, 554/9144/17).
Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад, що узгоджується з висновками Верховного Суду, наведених у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19).
У наданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ГУ ПФУ в Чернігівській області. Зазначає, що за приписами ст. 48, 58 ЦПК України стороною у справі може бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Позов ним подано до держави Україна. Левченком М.М. визначено коло відповідних органів державної влади, які братимуть участь у справі.
Вважає, що оскільки ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило йому у призначенні пенсії за віком, пославшись на відсутність необхідного стажу, заявником укладено адміністративний договір, згідно з яким сплачено єдиний внесок за попередній період з 01 липня по 30 вересня 2008 року в сумі 6 600 грн. Рішенням адміністративного суду, у тому числі, і цей договір було визнано недійсним. На звернення позивача до ГУ ДПС у Чернігівській області щодо повернення коштів відповідач повідомив про відсутність переплати, водночас кошти в сумі 1 625,99 грн згідно з повідомленням-розрахунком від 19 жовтня 2020 року Пенсійний фонд йому повернув. 
Відповідно до положень ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» саме ГУ ДПС у Чернігівській області зобов`язане було із акумульованих на рахунках податкового органу коштів перерахувати ОСОБА_1 6 600 грн, не доплативши цю суму ГУ ПФУ в Чернігівській області, яке, у свою чергу, зобов`язане було сформувати і подати до ГУ ДКСУ в Чернігівській області подання про повернення указаних коштів. Зазначених дій, направлених на повернення позивачу спірних коштів, жодний із державних органів не вчинив.
Відповідачами відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадової особи. Факт неправомірності прийнятих рішень, що призвело до спричинення шкоди, повинен бути встановлений відповідним судовим рішенням. Протиправність дій відповідача в особі ГУ ПФУ в Чернігівській області встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, яким визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови позивачу в зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи в ПОСП «Лан» з 03 травня 2000 року по 27 квітня 2007 року. Саме ці протиправні дії призвели до укладення позивачем адміністративного договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та сплати єдиного внеску в сумі 6 600 грн, який судом визнано недійсним.
Районний суд, пославшись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/47/41/16, виснував, що оскільки майнова шкода позивачу спричинена саме діями ГУ ПФУ в Чернігівській області, відтак ДКСУ не є належним відповідачем у справі і в цій частині позов задоволенню не підлягає. 
З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.
У справі встановлено, що 25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Чернігівській області, ГУ ДПС у Чернігівській області, у якому просив:
- визнати адміністративні договори, укладені згідно повідомлення-розрахунку від 19 жовтня 2020 року та від 07 грудня 2020 року, недійсними та зобов`язати повернути йому в натурі все, що відповідачі одержали на виконання цих адміністративних договорів, а саме, ГУ ПФУ в Чернігівській області – 1 625,99 грн та ГУ ДПС у Чернігівській області – 6 600 грн;
- визнати дії ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову в призначенні йому пенсії за віком протиправними та зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області провести призначення позивачу пенсії за віком з 29 грудня 2020 року із зарахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії страхового стажу відпрацьованої роботи в ПОСП «Лан» з 03 травня 2000 року по 27 квітня 2007 року, здійснивши перерахунок пенсії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови позивачу в зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи в ПОСП «Лан» з 03 травня 2000 року по 27 квітня 2007 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області провести позивачу з 29 грудня 2020 року перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи в ПОСП «Лан» з 03 травня 2000 року по 27 квітня 2007 року. Визнано недійсними адміністративні договори, а саме, повідомлення-розрахунок від 19 жовтня 2020 року, складене ГУ ПФУ в Чернігівській області, та Типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07 грудня 2020 року № 02025109100002. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області сформувати і подати до ГУ ДКСУ у Чернігівській області подання про повернення позивачу коштів в сумі 1 625,99 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 4 зворот-9). Дійшовши висновку про відмову у задоволенні вимог щодо зобов`язання повернення позивачу в натурі коштів у сумі 6 600 грн, сплачених ним на виконання адміністративного договору, суд зазначив про їх передчасність, указавши можливість врегулювання цього питання на підставі положень ст. 43 ПК України та п. 12 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
12 грудня 2022 року ОСОБА_1 скерував до ГУ ДПС у Чернігівській області заяву про повернення коштів з рахунків 3556, в якій просив повернути сплачені ним 09 листопада 2020 року грошові кошти в сумі 6 600 грн (а.с. 10-11).
Лист уповноваженої особи ГУ ДПС у Чернігівській області від 21 грудня 2022 року, скерований позивачу, свідчить про те, що станом на 21 грудня 2022 року відповідно до ІС «Податковий блок» в ІКП 71030000 (Єдин. внес. нарах. на суми грош. забезп. батьків-вихов. у сист. загальнообов. держ. пенс. страх) у ОСОБА_1 переплата відсутня (а.с. 11 зворот).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. 
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, якою визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України).
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про наявність підстав для частково задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
Звернувшись з цим позовом та обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 указував на те, що у зв`язку з відмовою ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу певний період роботи, він уклав з ним адміністративний договір про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та сплатив єдиний внесок в сумі 6 600 грн. Оскільки указаний договір рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року визнано недійсним, позивач звернувся до ГУ ДПС у Чернігівській області із заявою щодо повернення сплачених коштів, але отримав відповідь про відсутність на його рахунку переплати. Неправомірність дій органу державної влади зумовило звернення до суду.
Суд першої інстанції, розглянувши спір по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову та зобов`язав ГУ ПФУ в Чернігівській області сформувати і подати до ГУ ДКСУ в Чернігівській області подання про повернення ОСОБА_1 коштів в сумі 6 600 грн. 
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2025 року оскаржено в апеляційному порядку ГУ ПФУ в Чернігівській області, тобто, особою, яка не була залучена до участі у справі та питання про права і інтереси якої вирішено оскаржуваним рішенням.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів – предмета і підстав позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).
Колегія суддів погоджується з доводом скаржника про те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі – ГУ ПФУ в Чернігівській області.
ГУ ПФУ в Чернігівській області було стороною у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області, ГУ ДПС у Чернігівській області про визнання адміністративних договорів, укладених згідно повідомлення-розрахунку від 19 жовтня 2020 року та від 07 грудня 2020 року, недійсними та зобов`язання повернення коштів, одержаних відповідачами на виконання цих договорів, визнання дій ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії за віком протиправними та зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області провести призначення позивачу пенсії за віком з 29 грудня 2020 року із зарахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії страхового стажу відпрацьованої роботи в ПОСП «Лан» з 03 травня 2000 року по 27 квітня 2007 року, здійснивши перерахунок пенсії.
Звернувшись з цим позовом, позивач ГУ ПФУ в Чернігівській області до складу учасників справи не включив і наголошував на тому, що майнову шкоду у розмірі 6 600 грн йому спричинено виключно протиправними діями ГУ ДПС у Чернігівській області, яке було обізнано з рішенням Чернігівського адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 620/5508/21, але не повернуло кошти, отримані за недійсним типовим договором про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07 грудня 2020 року № 020251091000002. 
Отже, зобов`язавши ГУ ПФУ в Чернігівській області сформувати і подати до ГУ ДКСУ в Чернігівській області подання про повернення ОСОБА_1 коштів в сумі 6 600 грн, суд першої інстанції вирішив питання про права і обов`язки юридичної особи, яка участі у справі не брала, спірні кошти за договором не отримувала, її дії предметом цього судового спору не були. 
Крім цього, вирішуючи спір, районний суд залишив поза увагою те, що наведені ОСОБА_1 предмет та підстави позову не ототожнюються з визначенням майнової шкоди в контексті положень ст. 22, 1166, 1173 ЦК України. 
Стверджуючи про спричинення шкоди протиправною бездіяльністю ГУ ДПС у Чернігівській області, ОСОБА_1 посилається на те, що така бездіяльність установлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року. Водночас за мотивами указаного судового рішення не встановлено протиправності дій/бездіяльності ГУ ДПС у Чернігівській області щодо повернення позивачу спірної суми коштів, оскільки зазначене не було підставами позову ОСОБА_1 , тобто цим рішенням не встановлено вину державного органу у отриманні або неповерненні позивачу спірної суми у розмірі 6 600 грн. 
Цим же рішенням в частині позовних вимог ОСОБА_1 про повернення йому сплачених коштів в сумі 6 600 грн відмовлено через їх передчасність та роз`яснено позивачу право звернутися до ГУ ДПС у Чернігівській області із заявою відповідно до вимог Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року № 6 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин). Тобто очевидних правових підстав для стягнення цієї суми суд не знайшов, навіть визнавши типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07 грудня 2020 року № 020251091000002 недійсним.
12 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Чернігівській області із заявою про повернення коштів з рахунків 3556, яка є додатком № 1 до Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, в якій просив повернути йому 6 600 грн.
Листом уповноваженої особи ГУ ДПС у Чернігівській області заявника повідомлено про відсутність у нього переплати, у зв`язку з чим його заява залишається без виконання.
У матеріалах цієї справи відсутнє судове рішення, яким встановлено неправомірність наведеної у цьому листі відмови у поверненні коштів або протиправність дій/бездіяльності ГУ ДПС у Чернігівській області щодо неповернення ОСОБА_1 коштів у розмірі 6 600 грн, сплачених за типовим договором про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07 грудня 2020 року № 020251091000002, який рішенням суду визнано недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
ОСОБА_1 , отримавши відповідь ГУ ДПС у Чернігівській області про залишення його заяви про повернення коштів без виконання та вважаючи таку бездіяльність органу державної влади протиправною, має право в порядку, встановленому КАС України, оскаржити ці дії суб`єкта владних повноважень в судовому порядку та у разі наявності підстав зобов`язати ГУ ДПС в Чернігівській області сформувати і подати до ГУ ДКСУ в Чернігівській області подання про повернення позивачу коштів в сумі 6 600 грн. 
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи не підтверджено доводи позову про спричинення неправомірною бездіяльністю ГУ ДПС в Чернігівській області ОСОБА_1 майнової шкоди у сумі 6 600 грн, що встановлено судовим рішенням. Заявлена до стягнення сума не є майновою шкодою в контексті положень ст. 22, 1166 ЦК України, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом звернення з цивільним позовом до ДКСУ, ГУ ДПС у Чернігівській області про відшкодування майнової шкоди фактично тягне за собою зміну рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги неправильність застосування районним судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, апеляційний суд вважає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Чернігівській області належить задовольнити, а оскаржуване рішення суду – скасувати та відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених вище.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За апеляційне оскарження рішення суду ГУ ПФУ у Чернігівській області сплатило судовий збір у розмірі 1 453,44 грн (а.с. 111).
Оскільки суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та відмовляє у задоволенні позову, відтак відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених скаржником, зокрема, стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ у Чернігівській області 1 453,44 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – задовольнити.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2025 року – скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про відшкодування матеріальної шкоди – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 1 453, 44 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча: Н.В. Шитченко 

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова