УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1858/25 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М. 
Номер провадження №33/4805/153/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника – адвоката Радченко-Онатій Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Радченко-Онатій Наталії Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 28 березня 2025 року о 00-13 год на вул. Житомирська, 48 в м. Звягель Житомирської області керував ТЗ Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан визначення алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням газоаналізатора алкотест Драгер, тест - 811, результат - 1,77 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Радченко-Онатій Н.М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи або у разі визнання останнього винним – застосовуючи аналогію закону ст. 69 КК України, не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік. Зокрема зазначила, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортний засобом, у акті огляду підпис здійснено іншою особою, копія якого не надавалась, а чек приладу Драгер – незрозумілий за змістом, не має вказівки на час, дату, температуру та калібрування приладу. Зауважила на відсутність у її підзахисного ознак алкогольного сп`яніння, а ті, що стали підставою для вимоги працівників поліції про проходження огляду, зумовлені ушкодженнями після мінно-вибухової травми. Відеозапис вважає неналежним, оскільки є небезперервним та не відображає усієї тривалості оформлення адміністративних матеріалів, відомості про видачу відеореєстратора у справі відсутні, а у задоволенні клопотання захисту про проведення експертизи вказаного відеозапису судом безпідставно відмовлено. Крім того, звернула увагу на відсутність у справі доказів сертифікації та калібрування приладу Драгер. Результати огляду за допомогою вказаного приладу захисник ставить під сумнів.
На думку адвоката, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина - недоведена. Просила призначити судову почеркознавчу експертизу з питанням чи належить підпис, виконаний у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №283636 від 28 березня 2025 року, акті огляду та розписці про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 . 
Разом із апеляційною скаргою адвокат подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що участі у справі не брала, як представник Приліпка С.А. до участі у справі залучена 24 жовтня 2025 року, з матеріалами справи ознайомилась 28 жовтня 2025 року, апеляційну скаргу вперше подала 30 жовтня 2025 року, яка постановою Житомирського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року повернута. Вдруге захисник звернулась з апеляційною скаргою 01 грудня 2025 року. Вважає строк на оскарження постанови суду першої інстанції таким, що пропущений з поважних причин.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Радченко-Онатій Н.М., які апеляційну скаргу підтримали, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Так, частиною 7 ст. 294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №283636 від 28 березня 2025 року; розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; актом огляду та чеком тесту №811 приладу «Alcotest 6820», складеними щодо ОСОБА_1 за встановленими ознаками сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, результат огляду позитивний 1,77 ‰; направленням ОСОБА_1 на огляд до ТМО «Звягельська багатопрофільна лікарня» від 28 березня 2025 року; копією постанови серії ЕНА № 4369956 від 28 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.9 «а» ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На думку апеляційного суду процедура проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння була проведена працівниками поліції з дотриманням вимог закону.
Так, порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735(далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.
За положенням ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Так, з матеріалів справи та відеозаписів вбачається, що працівники поліції за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів зупинили автомобіль Toyota RAV4, номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , попросили надати документи, зауважили на комендантську годину, а також, що машина перебуває на іноземній реєстрації, попередили про безперервну відеофіксацію. Водію роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Разом з тим, поліцейський зауважив на наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, зокрема, запаху алкоголю з ротової порожнини. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер 6820 ОСОБА_1 погодився. Поліцейські надали водію можливість обрати запечатаний мундштук, роз`яснили порядок користування газоаналізатором, водій пройшов огляд із позитивним результатом – 1,77 проміле. Щодо ОСОБА_1 у його присутності склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та інші матеріали, відсторонили водія від подальшого руху за кермом транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовуються вказаними відеозаписами. Так, відеофайл з реєстратора службового автомобіля містить відеозапис руху автомобіля Toyota RAV4, номерний знак НОМЕР_1 та момент його зупинки працівниками поліції. Інший файл з нагрудної портативної камери працівника поліції, який за часом узгоджується з попереднім, фіксує події після зупинки транспортного засобу. Працівники поліції підійшли до автомобіля, двигун якого був у заведеному стані, за кермом перебував ОСОБА_1 . Будь-яких заперечень факту керування ним транспортним засобом не висловлював. Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який у повному обсязі узгоджується із долученим відеозаписом. 
Зазначені вище відеозаписи всупереч доводам адвоката не мають ознак монтування, є безперервними, послідовними та відповідають п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026 та вимогам ст. 251 КУпАП. Відомостей про технічні засоби відеозапису внесені до протоколу про адміністративне правопорушення.
Розділом ІІ п. 7 Наказу МВС України «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» 09.11.2015 № 1452/735 передбачено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Отже, законодавством України встановлений мінімальний показник вмісту алкоголю в крові 0,2‰, за наявності якого, можна стверджувати про перебування особи в стані алкогольного сп`яніння. Разом з цим, у водія ОСОБА_1 встановлений показник 1,77 проміле, що значно перевищує допустиму норму та свідчить про беззаперечне перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу, що після зупинки транспортного засобу водію повідомлено про наявність ознак, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, докладно роз`яснено можливість проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі або відмовитись від проходження огляду, наслідки відмови. Разом з тим, ОСОБА_1 роз`яснили про суть вчиненого правопорушення та складення щодо нього адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, права та обов`язки. Після проходження огляду ОСОБА_1 на камеру під запис о 00:51:28 (файл приліпко) підписав чек приладу Алкотестера Драгер, погодився з його змістом, у розмові з працівниками поліції підтвердив вживання алкоголю, вказував, що йому байдуже, що покаже результат огляду, неодноразово пропонував працівникам поліції домовитись без складення протоколу, за що отримав роз`яснення про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди. Відтак, працівники поліції обґрунтовано склали щодо нього адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На переконання суду у матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, а аргументи скаржника щодо порушення працівниками поліції порядку огляду апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля з позитивним результатом – 1,77 проміле, погодився з таким результатом огляду, від проходження огляду у закладі охорони здоров`я відмовився. 
Будь-яких доказів на спростування неправильних, на думку скаржника, показників вмісту спирту у видихуваному повітрі за результатами огляду на приладі газоналізаторі Драгер, скаржник не надав. ОСОБА_1 жодних заперечень відносно того, що не довіряє покажчикам приладу Драгер або зауважень щодо роботи приладу газоаналізатора чи дій працівників поліції під час проведення огляду не висловлював. 
Варто додати, що на ознайомлення ОСОБА_1 також надавався акт огляду із зазначенням ознак алкогольного сп`яніння як підстави для проходження огляду (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) та встановленим кількістю алкоголю у видихуваному повітрі (1,77 проміле), який водій підписав.
Протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395. Апеляційним судом не встановлено будь-яких обставин, що робили даний доказ недопустимим або неналежним. 
Під час перегляду вказаного відеозапису апеляційним судом за вказаних обставин не встановлено будь-яких порушень працівниками поліції ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року, якими закріплена процедура проведення огляду особи на стан сп`яніння.
Розглянувши клопотання захисника про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, апеляційний суд зауважує на відсутність підстав для її призначення, оскільки матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини справи, оцінити їх, та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Щодо аргументів скаржника про наявність обставин, що дозволяють застосувати до ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Із аналізу частини першої ст. 130 КУпАП вбачається, що санкція вказаної норми не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.
При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відноситься до грубого порушення ПДР України, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.
У даному випадку, з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, також вважаю за потрібне звернути увагу на наступне рішення.
Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд наголошує, що статус військовослужбовця у даному випадку не звільняє ОСОБА_1 від дотримання правил дорожнього руху як водія транспортного засобу.
Суд з повагою ставиться до факту проходження ОСОБА_1 військової служби, однак це не надає йому імунітету від відповідальності за настільки суспільно небезпечне адміністративне правопорушення, яке передбачене ст. 130 КУпАП.
Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення та є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Радченко-Онатій Наталії Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь