Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №943/1759/25 
Провадження № 2/943/297/2026 
27 березня 2026 року м. Буськ
Буський районний суд Львівської області
в складі: головуючого-судді Коса І.Б.,
за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - 

в с т а н о в и в:
позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому після уточнення позовних вимог (заява про зменшення позовних вимог від 15.09.2025), просить розірвати шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13 травня 2021 року у відділі ДРАЦС м. Львова Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №799. В обґрунтування поданого позову позивачка ОСОБА_1 покликається на те, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, тривалий час їхні стосунки є конфліктними, а подальше життя у шлюбі є неможливим через наявність фактів фізичного та психологічного насильства зі сторони відповідача, що становить загрозу для позивачки та їхньої малолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи вказані обставини, позивачка не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем та наполягає на його розірванні через неможливість подальшого проживання із відповідачем, а на примирення та збереження шлюбу з відповідачем вона категорично не згодна. Відтак, позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем.
Ухвалою судді від 15.09.2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою суду від 14.10.2025 року частково задоволено клопотання адвоката Брунця Н.М. в інтересах відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі про розірвання шлюбу та надано сторонам у цій справі строк для примирення терміном до 09.03.2026 року.
Ухвалою суду від 10.03.2026 року провадження у цій справі після закінчення терміну для примирення поновлене із призначенням справи до судового розгляду з викликом учасників справи в судове засідання на 27.03.2026.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, направивши заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій повідомила, що примирення між ними не відбулося, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу; проти заочного розгляду справи категорично заперечує, а також просила долучити судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини від 01.12.2025.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, скориставшись своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, а від його представника – адвоката Брунця Н.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через наявність у нього явних ознак ГРВ, а тому просив указані причини визнати поважними та відкласти розгляд справи на іншу дату та час. 
Проте, суд констатує, що вищевказане клопотання адвоката Брунця Н.М. є необгрунтованим, оскільки воно жодним чином не підтверджено. Відтак, враховуючи подання відзиву на позовну заяву, а також розумні строки розгляду справи (провадження у справі відкрито від 15.09.2025), судом надавався сторонам у справі достатній час для примирення, яким відповідач не скористався. Відтак, суд вважає неявку відповідача та його представника в судове засідання без поважних причин, що згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті за відсутності такого учасника справи.
Разом із тим, як убачається із поданого адвокатом Брунцем Н.М. в інтересах відповідача ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву від 06.10.2025, у якому сторона відповідача категорично не погоджується із позовною заявою, вважаючи її передчасною та безпідставною. Зокрема, представник відповідача покликається на те, що протягом двох останніх місяців між сторонами по справі виникали непорозуміння, які завжди вдавалося подалати, однак позивачка скористалась правничою допомогою та звернулась до суду з указаним позовом. Також вказує, що дійсно в даний час сторони проживають окремо через те, що після виникнення на початку вересня 2025 року невеликої конфліктної ситуації вони тимчасово припинили шлюбні відносини, однак від початку подружнього життя та до 06.09.2025 року вони проживали разом. При цьому, як звертає увагу представник відповідача, що увесь той час його довіритель піклувався і дбав про свою дружину та дочку. Відтак, представник відповідача вважає, що позивачкою не надано доказів щодо неможливості спільного життя подружжя і те, що збереження щлюбу суперечило би їхнім інтересам чи інтересам спільної дитини, а на даний час не виключено можливості примирення між сторонами по справі, а тому просив у задоволенні позовної заяви відмовити.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.
Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами п`ятою – сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони по цій справі зареєстрували шлюб 13 травня 2021 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №799, що підтверджується актовим записом про шлюб №799 (через додаток «Дія»). 
Кірм того, як убачається із матеріалів справи, що за час подружнього життя у сторін народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до статей 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України.
Частиною третьою статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 111 СК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України).
Так, судом встановлено, що сторони по справі припинили шлюбні відносини від початку вересня 2025 року та до цього часу проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що не заперечується ними. 
Відтак, зважаючи на те, що протягом тривалого часу сторони шлюбних відносин не підтримують, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю, а вжиті судом заходи для збереження шлюбу шляхом надання їм достатнього часу для примирення за клопотанням сторони відповідача не призвели до відновлення сімейних відносин та збереження їх шлюбу, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї, а примушування до збереження шлюбу заборонено законом, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. 
При цьому, суд вважає помилковими доводи відзиву на позовну заяву, які зводяться до переконання сторони відповідача про можливість примирення між сторонами та збереження шлюбу між ними, оскільки такі повністю спростовані вищевказаними висновками суду і тим, що судом надавався сторонам у справі строк для примирення в інтересах відповідача, яким він не скористався, як і тривалий розгляд справи, протягом якого примирення між сторонами не відбулось.
Крім того, безпідставними видаються доводи відзиву на позовну заяву, зокрема, що позивачка скористалась правничою допомогою та звернулась до суду із передчасним позовом, оскільки такі суперечать приписам статті 4 ЦПК України, якою передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Інші доводи відзиву на позовну заяву суд вважає формальними і такими, що не спростовують заявленого позову, оскільки не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеним.
Крім того, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява №63566/00, § 23).
Відтак, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., а тому враховуючи задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідача на користь позивачки.
Ураховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77, 78, 81, 89, 141, 223, 247, 258, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354, 355ЦПК України, суд, - 

у х в а л и в :
позов задовольнити. 
Розірвати шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13 травня 2021 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №799.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Представник відповідача: адвокат Брунець Назарій Миколайович ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя:      І. Б. Кос