Справа №751/11147/25
Провадження №1-кп/751/1/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за
№ 12025275440001118 від 07 жовтня 2025 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сновськ Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 грудня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік; - вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 березня 2025 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,
ВСТАНОВИВ:
07 жовтня 2025 року приблизно о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , протягом року після засудження вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 березня 2025 року за ч. 2 ст. 309 КК України, перебуваючи неподалік будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Жабинського, 2-А, знайшов, підібрав та обернув на свою користь полімерний пакетик з кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, – PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), тим самим умисно незаконно придбав вказану психотропну речовину для власного вживання без мети, яку поклав до спідньої білизни, та став незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.
Того ж дня, приблизно о 04 годині 30 хвилин працівники поліції під час проведення огляду місця події біля магазину «АТБ», який розташований за адресою: м. Чернігів, просп. Перемоги, 3-Б, виявили та вилучили у
 ОСОБА_4 поліетиленовий пакет з кристалоподібною речовиною, яка згідно з висновком експерта від 15 жовтня 2025 року № СЕ-19/125-25/13923-НЗПРАП містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, – PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 1,214 грама, яку ОСОБА_4 умисно незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю та беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема надав показання про те, що він раніше вживав психотропні речовини, проте на теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і більше таких речовин не вживає, веде нормальний спосіб життя, має дружину і доньку. 07 жовтня 2025 року він після наряду повертався додому, на той час проходив військову службу в складі військової частини НОМЕР_2 . Неподалік від свого місця проживання біля парку по вул. Жабинського в м. Чернігові знайшов пакунок, в якому була речовина, він зрозумів, що це амфетамін або PVP. Вказаний пакунок він залишив для себе. У подальшому біля магазину «АТБ», що знаходиться на просп. Перемоги біля автовокзалу та залізничного вокзалу, його зупинили працівники поліції і він добровільно видав вказаний пакунок з речовиною, який вилучили в присутності понятих. З вагою психотропної речовини, що вказана в обвинувальному акті, згоден.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, жалкує про подію і готовий понести відповідне покарання. Указав на те, що на теперішній час він має бажання продовжувати службу в лавах Збройних Сил України і захищати Україну.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини кримінального провадження і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останнього, за згодою всіх учасників процесу, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних документів щодо руху кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів, а також матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому розгляд кримінального провадження проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у межах пред`явленого йому обвинувачення. За встановлених обставин, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчинених протягом року після засудження за цією статтею, суд кваліфікує за ч. 2 ст.309 КК України.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому
 ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, конкретні обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення (а.с. 53-55, 60-64), є військовослужбовцем (а.с. 59), одружений (а.с. 77-78), має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 73), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 56-57), а також досудову доповідь фахівця Новозаводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області. 
Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою провину і розкаявся у вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці. Крім того, указав на те, що не вживає більше психотропні речовини та буде продовжувати службу в лавах Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
За таких обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. У даному конкретному випадку суд вважає, що призначення більш м`якого покарання не зможе досягти мети виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 71 КК України).
За таких обставин, суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 березня 2025 року у виді службового обмеження на строк 2 роки, яке є невідбутим (а.с. 79-80), з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання – конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Частиною першої ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
Таким чином, враховуючи всі зазначені вище обставини кримінального провадження в сукупності з тим, що ОСОБА_4 , визнав повністю свою вину та розкаявся у вчиненому, раніше судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , має постійне місце проживання, де проживає разом зі своє сім`єю, має на утриманні малолітню доньку, що в свою чергу свідчить про міцні соціальні зв`язки, а також, зважаючи на найактуальніший суспільний інтерес на даний час, а саме захист України від збройної агресії РФ, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а також зі здійсненням в порядку ч. 4 ст. 76 КК України відповідного нагляду з боку командира військової частини, в якій він проходить військову службу. 
Застосування судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у даному конкретному випадку, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами вчиненого кримінального правопорушення і даними про особу винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування кримінального провадження не обирався і суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 71, 75, 76, 309 КК України, статтями 2, 94, 100, 368-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 березня 2025 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю
2 роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 Кримінального-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
На підстави ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовослужбовцем, здійснювати командиром військової частини, в якій він проходить військову службу.  
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта від 15 жовтня 2025 року № СЕ-19/125-25/13923-НЗПРАП) в сумі 2 228 гривень 50 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме зіп-пакетик з кристалоподібною речовиною та два пристрої для паління з нашаруванням речовини, що міститься в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, – PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) знищити. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя          ОСОБА_1