ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/9789/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої - судді Маєцької Н.Д. 
при секретарі судового засідання - Готра В.В.,
за участю:
позивач - не з`явився,
представника позивача - Онуфрій Д.В.,
представника відповідача - Яблонський О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 лютого 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 23 лютого 2026 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просить: 1) Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 2919 від 29.10.2025 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 "; 2) Поновити ОСОБА_1 старшого лейтенанта поліції на посаду поліцейського, інспектора сектору реагування патрульної поліції Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; 3) Зобов`язати відповідача розглянути поданий рапорт про надання відпустки від 06.10.2025 року, поданий через засоби електронного зв`язку.
Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 04 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у відпустці за доглядом за дитиною та у зв`язку з потребою її дитини у домашньому догляді 06.10.2025 року засобами електронного зв`язку надіслала на електронну адресу Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області та на електронну адресу ГУ НП в Закарпатській області рапорт про надання відпуски у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді на підставі медичного висновку та надала відповідну медичну довідку, що видана ліцензованим канадським лікарем, що підтверджує стан здоров`я дитини. Відтак, вважає, що вчинила всі дії для реалізації свого права на відпустку. Однак, наказом ГУ НП в Закарпатській області від 29.10.2025 року позивача звільнено зі служби в поліції. Підставою звільнення відповідачем вказано вчинення грубого дисциплінарного проступку, що виразилось у безпідставному невиході на службу. Такий наказ вважає протиправним, оскільки заява з доданим медичним висновком була належним чином подана до відповідача та отримана ним, однак в порушення вимог законодавства відповідач діяв протиправно, проігнорував розгляд заяви та розпочав процес дисциплінарного провадження. 
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що позивач, маючи намір продовжити відпустку по догляду за дитиною повинна була завчасно вжити заходів щодо отримання медичного висновку та завчасно звернутися до відповідача з відповідним рапортом. Оскільки позивачем не було додано до рапорту медичну довідку форми № 080-1/о, відповідно відпустку для догляду за дитиною до досягнення 5-річного віку не було надано. З огляду на те, що відповідачем було розглянуто рапорт позивача від 06.10.2025 року, то позовна вимога про зобов`язання розглянути рапорт є безпідставною. Оскільки станом на 09.10.2025 року відпуску продовжено не було, то подальша відсутність позивача на роботі була розцінена відповідачем як безпідставний невихід на роботу. 
Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що її відсутність на службі не може вважатися безпідставною, оскільки вона здійснювала догляд за малолітньою дитиною, що підтверджується медичними документами та відповідачу було відомо про перебування позивача за межами України. 
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Закарпатській області від 28 січня 2021 року № 21 о/с ОСОБА_1 призначено інспектором сектору реагування патрульної поліції Тячівського районного відділу ГУ НП в Закарпатській області. 
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» позивачу було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 4-х років в період з 10 жовтня 2024 року по 09 жовтня 2025 року. 
06 жовтня 2025 року позивач надіслала на електроні адреси Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області та ГУ НП в Закарпатській області рапорт про надання додаткової відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 5-річного віку, на підставі медичної довідки виданої у Канаді, що підтверджує необхідність подальшого догляду за дитиною. 
Наказом ГУ НП в Закарпатській області від 13 жовтня 2025 року № 2741 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено службове розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , на підставі рапорту начальника Тячівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області про невихід ОСОБА_1 09.10.2025 року на роботу з відпустки для догляду за дитиною.
ГУ НП в Закарпатській області листом від 27 жовтня 2025 року № 157605 повідомило позивача, що у зв`язку з виконанням мобілізаційних завдань, що покладені на Національну поліцію України, керівництвом Головного управління не прийнято позитивного рішення у наданні їй відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 5-ти річного віку, відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». 
Вказаним листом позивача проінформовано, що для отримання відпустки для догляду за дитиною до 6 років працівник подає медичну довідку про потребу дитини у домашньому догляді форми № 080-1/0 «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства юстиції України від 11.06.2012 року № 430.
Вказаний лист надіслано ГУ НП в Закарпатській області на адресу позивача: АДРЕСА_1 . 
За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок від 27 жовтня 2025 року за фактами безпідставного неприбуття на службу поліцейського Тячівського РВП ГУ НП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області. 
Відповідно до вказаного висновку, у ході службового розслідування дисциплінарною комісією, з метою з`ясування всіх обставин неприбуття поліцейської ОСОБА_1 на службу за місцем постійної дислокації Тячівського РВП та реалізації її права на надання пояснень щодо обставин вчинення нею дисциплінарного проступку, 14.10.2025 за допомогою засобів електронної комунікації - з використанням контактних даних, а саме мобільного номера телефону +1(647)292-7394 (через месенджер WhatsApp) та електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 - поліцейській ОСОБА_1 було надіслано запрошення (від 14.10.2025 № 137226-2025) прибути до управління головної інспекції ГУНП для надання пояснень. 18.10.2025 каналами електронної пошти (gunp@zk.police.gov.ua). На адресу ГУНП надійшов лист від поліцейської ОСОБА_1 , у якому йдеться про те, що у зв`язку з проведенням службового розслідування за фактом її відсутності на службі без поважних причин вона повідомляє, що на теперішній час перебуває за межами України, де здійснює догляд за своєю малолітньою дитиною, яка потребує постійного піклування та медичного спостереження. У неї є в наявності медична довідка, видана ліцензованим канадським лікарем, що підтверджує стан здоров`я дитини. Ця довідка оформлена відповідно до міжнародних медичних стандартів (International Medical Certificate), містить усі необхідні реквізити - печатку клініки, підпис лікаря, номер ліцензії та дату видачі. Документ перекладений українською мовою ліцензованим перекладачем, що підтверджує достовірність медичної інформації. На даний час вона не має можливості прибути в Україну, оскільки її малолітня дитина перебуває на лікарняному, що підтверджується відповідним лікарняним листом, перекладеним українською мовою.
За фактами безпідставного невиходу поліцейської ОСОБА_1 на службу 09.10.2025, 10.10.2025, 13.10.2025, 14.10.2025, 15.10.2025, 16.10.2025, 17.10.2025, 20.10.2025, 21.10.2025, 22.10.2025, 23.10.2025, 24.10.2025 та 27.10.2025 було складено акти про відсутність останньої на службі (№№ 148414-2025, 149414-2025, 150133-2025, 151052-2025, 151559-2025, 151947-2025, 153493-2025, 154256-2025, 154667-2025, 156146-2025 та 157191- 2025), оскільки, поліцейська ОСОБА_1 вважається такою, що на момент проведення службового розслідування, обіймаючи посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області безпідставно не вийшла на службу. Згідно наявної у членів дисциплінарної комісії ГУНП інформації поліцейська ОСОБА_1 , на лікарняному не перебуває та виїхала за межі території України.
Відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Закарпатській області від 29 жовтня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського СРПП тячівського РВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 », за вчинення грубого дисциплінарного проступку, порушення вимог частин 1, пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та абзаців 2, 13 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у безпідставному невиході на службу 09.10.2025, 10.10.2025, 13.10.2025, 14.10.2025, 15.10.2025, 16.10.2025, 17.10.2025, 20.10.2025, 21.10.2025, 22.10.2025, 23.10.2025, 24.10.2025 та 27.10.2025, порушенні Присяги та Правил етичної поведінки поліцейського, інспектора сектору реагування патрульної поліції Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.
Відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Закарпатській області від 30 жовтня 2025 року № 184 о/с «По особовому складу» позивача відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції) з 30 жовтня 2025 року. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
За ч.1 ст.1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (ч.1 ст.17 Закону №580-VIII).
Відповідно до статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно ч.3 ст. 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
За ч.1 статті 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно п.6 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Згідно ч.ч.1-2 ст.19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Згідно ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно ч.ч.1-2 ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
За ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно ч.6 ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
За ч.1 ст.15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
Відповідно до ч.3 ст.19 Статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Відповідно до ч.ч.7-8 ст.19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 було затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
За п.1 розділу ІІ Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Згідно п.1 розділу V Порядку проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Відповідно до п.4 розділу V Порядку службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
За п.13 розділу V Порядку поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні або письмові пояснення (у тому числі з накладанням електронного цифрового підпису) щодо відомих їм відомостей про діяння, яке стало підставою для призначення службового розслідування.
За п.2 розділу VІ Порядку підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення (п.7 розділу VІ Порядку).
За п.1 розділу VІІ Порядку у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до п.п.3-4 розділу VІІ Порядку виконання таких дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення зі служби в поліції, шляхом видання наказів по особовому складу покладається на підрозділи кадрового забезпечення (служби персоналу) територіальних органів поліції, установ та закладів поліції, а також ЗВО. Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Аналізуючи вищевказане, якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування дисциплінарною комісією буде встановлено наявність у діях поліцейського дисциплінарного проступку, то, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, на такого поліцейського має бути накладено дисциплінарне стягнення, зокрема, у вигляді звільнення зі служби.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Судом встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1ст. 77 Закону № 580-VIII за вчинення дисциплінарного проступку.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення службового розслідування стосовно позивача був рапорт начальника Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області про те, що 09.10.2025 року з відпустки по догляду за дитиною не вийшла інспектор сектору реагування патрульної поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант ОСОБА_1 .
Відповідно до матеріалів службового розслідування встановлено, що позивачу було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 4-х річного віку в період з 10.10.2024 року по 09.10.2025 року. 
В той же час, за фактами безпідставного невиходу поліцейської ОСОБА_1 на службу 09.10.2025, 10.10.2025, 13.10.2025, 14.10.2025, 15.10.2025, 16.10.2025, 17.10.2025, 20.10.2025, 21.10.2025, 22.10.2025, 23.10.2025, 24.10.2025 та 27.10.2025 було складено акти про відсутність останньої на службі (№№ 148414-2025, 149414-2025, 150133-2025, 151052-2025, 151559-2025, 151947-2025, 153493-2025, 154256-2025, 154667-2025, 156146-2025 та 157191- 2025), оскільки, поліцейська ОСОБА_1 вважається такою, що на момент проведення службового розслідування, обіймаючи посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області безпідставно не вийшла на службу.
Як вже встановлено судом, позивач 06.10.2025 року надіслала на електронні адреси Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області та ГУ НП в Закарпатській області рапорт про надання додаткової відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 5-річного віку, на підставі медичної довідки виданої у Канаді про необхідність подальшого догляду за дитиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» встановлено, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною. 
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Кодексу законів про працю України у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, одному з батьків дитини в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Так, згідно зі статтею 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням працівнику відпустки визначеної тривалості зі збереженням на її період місця роботи (посади) та заробітної плати, якщо таке передбачене законодавством.
Як вже зазначалося судом, позивач звернулася із рапортом про надання додаткової відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною 06.10.2025 року, в той час, як до виконання трудових обов`язків мала приступити 09.10.2025 року.
Хоча законодавством не визначено конкретного строку звернення із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі ст. 179 КЗпП України, така заява повинна бути подана завчасно з урахуванням необхідності організації роботодавцем трудового процесу.
Крім того, суд зазначає, що реалізація трудових прав має відбуватися добросовісно та з урахуванням прав і законних інтересів іншої сторони трудових правовідносин.
В той же час, на переконання суду, подання заяви за три дні до закінчення попередньої відпустки, за відсутності попереднього повідомлення роботодавця про намір продовжити перебування у відпустці, не може розцінюватися як своєчасна реалізація свого права. 
При цьому, факт перебування позивача за межами України не може бути визнаний поважною причиною несвоєчасного звернення, оскільки саме електронний спосіб комунікації був використаний позивачем для подання рапорту, що свідчить про наявність технічної можливості здійснити таке звернення завчасно. Перебуваючи за кордоном, позивач мала передбачити організаційні наслідки свого рішення для роботодавця та вжити заходів для належного і своєчасного оформлення продовження відпустки. 
Чинне трудове законодавство не встановлює спеціального строку для розгляду заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі ст. 179 Кодексу законів про працю України. Прийняття рішення з цього питання належить до управлінських повноважень роботодавця та потребує оцінки поданих документів на відповідність вимогам законодавства.
В той же час, на переконання суду, подання позивачем заяви за три дні до визначеної дати виходу на роботу об`єктивно обмежило час для її опрацювання та перевірки належності наданих документів. 
При цьому, факт надання ГУ НП в Закарпатській області відповіді листом від 27.10.2025 року за результатами рапорту позивача від 06.10.2025 року, сам по собі не свідчить про порушення з боку відповідача, оскільки закон не встановлює обов`язку прийняття рішення невідкладно, поза межами звичайного порядку організації діяльності, оскільки подані позивачем документи потребували правової оцінки щодо їх відповідності встановленим вимогам.
Крім того, суд зауважує, що наказом Міністерства охорони здоров`я від 11.06.2012 року № 430 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення» затверджено форму первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді» та Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді».
Згідно з п. 4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді» форма № 080-1/о надається закладами охорони здоров`я незалежно від форм власності та підпорядкування на підставі рішення лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК).
Відповідно до п. 14 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді» довідку підписують лікуючий лікар (пункт 8), завідуючий відділенням (пункт 9), голова ЛКК закладу охорони здоров`я (пункт 10).
В той же час, наданий позивачем медичний висновок, виданий іноземним закладом охорони здоров`я підписаний одним лікарем (сімейним лікарем). Документ не містить відомостей про його оформлення у порядку, еквівалентному процедурі, визначеній законодавством України.
Отже, за відсутності медичного висновку, оформленого відповідно до вимог законодавства України або приведеного у встановлений законом спосіб у відповідність до таких вимог, надана позивачем медична довідка не може вважатися належним підтвердженням підстав для надання відпустки у розумінні ст. 179 Кодексу законів про працю України.
Щодо посилань позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі № 487/8206/18, відповідно до якої право на отримання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною вважається реалізованим з моменту подання працівником належним чином оформленої заяви з доданими до неї відповідними підтвердними документами, то суд зауважує, що зазначена правова позиція підлягає застосуванню за умови, що заява подана належним чином та підтверджена документами, оформленими відповідно до вимог законодавства.
Суд враховує, що право на відпустку є гарантованим, але його реалізація залежить від активних та своєчасних дій працівника. Несвоєчасність може впливати не на саме існування права, а на порядок і момент його реалізації.
Водночас, за відсутності належного медичного висновку та з огляду на несвоєчасність звернення із рапортом про надання відпустки, суд дійшов висновку, що право позивача на відпустку не було реалізоване у спосіб, визначений законом.
Суд також враховує, що правова невизначеність щодо статусу позивача після 09.10.2025 року виникла саме внаслідок подання позивачем заяви без належного документального підтвердження та без завчасного повідомлення роботодавця, а тому негативні наслідки такої поведінки не можуть бути покладені виключно на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 29 жовтня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 » в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення прийнято на підставі та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.
Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді, то суд зазначає, що вона також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності щодо якої суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні. 
Крім того, вимога позивача про зобов`язання відповідача розглянути рапорт про надання відпустки від 06.10.2025 року також не підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що такий рапорт був розглянутий відповідачем. 
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів належним чином правомірність оскарженого наказу, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами та у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (код ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії - відмовити. 
2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька