Справа № 195/1968/25
2-о/195/14/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

24.03.2026 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області 

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді – Кондус Л.А., при секретарі – Дєєвої Ю.С., заявника - ОСОБА_1 , представник Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Томаківського сектору ГУДМС у Дніпропетровській області — Тронька К.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня/13 листопада 1991 року, заінтересована особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Томаківського сектору ГУДМС у Дніпропетровській області,
В С Т А Н О В И В: 
Заявник 16 грудня 2025 року звернувся до Томаківського районного суду з заявою, у якій просив встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24 серпня 1991 року (проголошення незалежності України) та на 13 листопада 1991 року (набрання чинності Законом України «Про громадянство України»).
Заява мотивована тим, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у п. Новий Біляєвського району Одеської області, проживав в АДРЕСА_2 , з 1991 року проживав у АДРЕСА_3 . У 1992 році тимчасово переїхав у м.Запоріжжя, був одружений, має доньку, на сьогодні проживає АДРЕСА_1 територіальна громада ,без реєстрації у своєї сестри, досить тривалий час. Паспорта громадянина України заявник ніколи не отримував, мав паспорт громадянина СРСР, який ним було втрачено. 
Заявник звернувся до Томаківського сектору Головного управління державної міграційної служби України ГУ ДМС України в Дніпропетровській області для оформлення та видачі паспорта громадянина України. На що отримав лист- роз`яснення від 07.10.2025р. про необхідність звернення до суду, для встановлення факту постійного проживання на території України. 
Заявник не може отримати новий паспорт громадянина України у зв`язку із втратою попереднього, оскільки в нього був паспорт колишнього СРСР. Заявник не має паспорта громадянина України і не може скористатись своїми правами, які надаються громадянам України згідно чинного законодавства України, зокрема влаштуватись на роботу, отримувати пенсію, придбати або успадкувати майно, звертатись до медичних закладів, укласти шлюб, приймати участь у виборах тощо.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.
Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі завідувача Томаківського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Тронько К.Б. просить у задоволенні заяви відмовити, так як належних доказів, що підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року (проголошення незалежності України) або на 13 листопада 1991 року (набрання чинності Законом України «Про громадянство України») заявник не надав.
Свідок  ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою заявника, суду пояснила, що її рідний брат ОСОБА_1 до 1991 року проживав разом з їхніми батьками та братами у АДРЕСА_2 , потім одружився та перейшов жити до дружини ОСОБА_3 до будинку, АДРЕСА_3 . Був членом колгоспу Заповіт Ілліча, працював. Потім у 1992 році одружився з іншою жінкою — ОСОБА_4 , та переїхав до м.Запоріжжя. У 1993 році у них народилася донька - ОСОБА_5 . Брат декілька разів відбував покарання у місцях позбавлення волі. Більше десяти років проживає на утриманні свідка, офіційно не працює, паспорта не має.
Свідки  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо суду пояснили, що вони народилися у с. Тарасівка та Краснопіль колишня Зеленогайська сільська рада Томаківського району, знають заявника у справі, пам`ятають, що у 1991 році він одружився з ОСОБА_8 та перейшов жити від батьків до дружини, а потім переїхав до м.Запоріжжя, там одружився з іншою жінкою. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника, представника заінтересованої особи та свідків, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено наступне: 
31.01.1979 року заявник був задокументований Томаківським районним відділом внутрішніх справ Дніпропетровської області паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_9 » у зв`язку з досягненням віку на підставі свідоцтва про народження (а.с. 8).
Як вбачається з копії трудової книжки колгоспника ( мовою оригіналу Трудовая книжка колхозника ) на ім`я ОСОБА_9 (мова оригіналу) ІНФОРМАЦІЯ_3 (мова оригіналу), оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні, заявник з 17.12.1987р. по 20.01.1992р. був членом колгоспу Заповіт Ілліча Томаківський район Дніпропетровська область. (а.с. 34-35).
Відповідно до витягу з погосподарської книги №4 за 1991-1995 роки вбачається, що ОСОБА_1 дійсно у 1991-1995 роках проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а.с.32).
У відповіді Томаківського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 07 жовтня 2025 року № Г-12/6/1260-25 на звернення ОСОБА_1 стосовно документування паспортом громадянина України у зв`язку з втратою паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року, зазначено, що заявнику для встановлення належності до громадянства України необхідно надати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с. 4).
У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 статті 8, статті 21, ч. 1 статті 24 Конституції України.
Відповідно до ч. 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 цього Закону.
Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, - з 13 листопада 1991 року (ч. 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Відповідно до п.п. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
За наведеного, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.
Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).
Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Враховуючи усе викладене вище, суд вважає, що заявником були надані суду належні та допустимі докази його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви у повному обсязі, шляхом встановлення юридичного факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, тому встановлення юридичного факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно йому для отримання паспорту громадянина України.
При цьому, вимоги заявника про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року (набрання чинності Законом України «Про громадянство України») не підлягають задоволенню, оскільки не породжують для ОСОБА_1 юридичних наслідків. Встановлення юридичного факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про громадянство України», ст. ст. 4, 12-13, 81, 247, 263-266, 293-294, 315, 354 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В :
Заяву ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), заінтересована особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, вул. В.Липинського, 7) в особі Томаківського сектору ГУДМС у Дніпропетровській області (53500, с-ще Томаківка, вул. Лесі Українки, 10) про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня/13 листопада 1991 року - задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання особи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) на території України станом на 24 серпня 1991 року. 
В іншій частині задоволення заявлених вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Повний текст рішення суду складено 27.03.2026.

Суддя:	  	Л. А. Кондус