Єдиний унікальний номер 728/202/25
Номер провадження 2/728/18/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді – Сороколіта Є.М.,

за участі:
секретаря судового засідання – Кирути Л.І.,

а також
прокурора – Москаленко С.М.,
позивача – не з`явився,
відповідача 1 – не з`явився,
представника відповідача 1 – адвоката Шелудька Є.В.,
відповідача 2 – не з`явилася,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Бахмачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, буд. 9, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000, код ЄДРПОУ 02910114), який діє в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області (вул. Пантелеймонівська, буд. 12, м. Чернігів, Чернігівська область, 14017, код ЄДРПОУ 38053846) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів – приватний нотаріус Ніжинського районного нотаріального округу Кухта Д.О. (адреса робочого місця: вул. Дружби, буд. 4-в, м. Бахмач, Ніжинський район, Чернігівська область, 16500), про визнання недійсним правочину із застосуванням відповідних правових наслідків недійсності, негайно після закінчення судового розгляду ухвалив рішення про таке.

І. Рух справи.
1. Ухвалою Бахмацького районного суду (далі також – Суд) від 30.01.2025 № 728/202/25 (провадження № 2/728/206/25) позовну заяву заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури (далі також – Прокурор), який діє в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області (далі також – Позивач) до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі також – Відповідач 1 та Відповідач 2 відповідно, а разом – Відповідачі) за змістом якої Прокурор просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.07.2024 № 879 земельної ділянки з кадастровим номером 7420310300:00:004:0582, укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 та застосувати наслідки недійсності, а також вирішити питання про розподіл судових витрат, на підставі положень пункту 4 частини четвертої статті 185 ЦПК України повернуто Позивачу у зв`язку з відсутністю підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.
2. Крім того, ухвалою Суду від 30.01.2025 № 728/202/25 (провадження № 2-з/728/3/25) відмовлено у повному обсязі у задоволені заяви про забезпечення позову, згідно якої Прокурор, який діє в інтересах держави в особі Позивача просить Суд накласти арешт на земельну ділянку Відповідача 2 площею 0,1 га (кадастровий номер 7420310300:00:004:0582) для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівль і споруд (присадибні ділянки) на території Батуринської міської ради Ніжинського (колишнього Ніжинського) району Чернігівської області, право власності на яку за нею зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2024 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 976318174203).
3. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2025 № 728/202/25 (провадження № 22-ц/4823/649/25) апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської обласної прокуратури задоволено, згадану ухвалу Суду від 30.01.2025 № 728/202/25 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
4. Ухвалою Суду від 28.03.2025 № 728/202/25 (провадження № 2/728/351/25) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження й призначено проведення підготовчого засідання.
5. Протокольною ухвалою Суду від 10.06.2025 продовжено строк проведення підготовчого засідання на тридцять днів, а також, у зв`язку з неявкою Відповідачів, та з відсутністю інформації про належне повідомлення Відповідача 2 про дату час та місце проведення підготовчого засідання, відкладено проведення підготовчого засідання та здійснено виклик Відповідача 2 через публікацію оголошення на офіційному сайті Суду.
6. Ухвалою Суду від 26.06.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено проведення судового засідання з розгляду справи по суті.
7. При цьому вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання Прокурора й викликано в судове засідання в якості свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
8. Також Судом задоволено клопотання представника Відповідача 1 та викликано в якості свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Кухту Д.О. та вирішено питання щодо витребування письмових доказів у порядку статті 84 Цивільного процесуального кодексу України (далі також – ЦПК України), долучено до матеріалів справи копію повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 20.06.2025.
9. У судовому засіданні з розгляду справи по суті Судом неодноразово оголошувалися перерви для забезпечення можливості учасників справи належним чином реалізувати надані процесуальні права.
10. Крім того, враховуючи, що по даній справі існує винятковий випадок та зважаючи на складність справи, що пов`язано з потребою у обґрунтуванні доводів учасників справи, на що може бути витрачений значний час, в порядку частини шостої статті 259 ЦПК України, Судом у судовому засіданні з розгляду справи по суті проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відкладено складання повного рішення на строк не більш як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

ІІ. Позиції учасників справи.
11. За змістом позовної заяви Прокурор вказує, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження, відомості про яке 12.02.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12022270310000056, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15 частини четвертої статті 246, частини четвертої статті 246 КК України.
12. Під час досудового розслідування Відповідачу 1 25.06.2024 повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.
13. Досудовим розслідуванням установлено, що внаслідок кримінального правопорушення державі заподіяно тяжкі наслідки на суму 10 582 970,11 грн.
14. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.07.2024 № 751/5972/24 з метою забезпечення відшкодування суми заподіяних збитків накладено арешт на належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 7420310300:00:004:0582, площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_3 .
15. Водночас Відповідач 1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2024 № 879 вказану земельну ділянку відчужив на користь Відповідача 2.
16. Прокурор наголошує, що згідно з протоколом допиту в якості свідка від 25.06.2024 Відповідач 2 пояснила, що вона проживає за адресою АДРЕСА_3 , та протягом 12 років проживає спільно із Відповідачем 1 без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину, а також ведуть спільний побут.
17. Таким чином, на його переконання, факт відсутності реєстрації шлюбу між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 в уповноважених державних органах не виключає наявність фактичних шлюбних відносин, в також, майно набуте під час спільного проживання однією сім`єю належить їм на праві спільної сумісної власності.
18. Відтак вважає, що договір купівлі-продажу від 05.07.2024, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , являється фіктивним та порушує законні права держави, оскільки дії сторін спрямовані не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, а на фіктивний перехід права власності на земельну ділянку з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення в рахунок виконання вироку суду про стягнення збитків, заподіяних вчиненням кримінальних правопорушень, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
19. Додатково наголошує, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
20. При цьому Позивач є уповноваженим органом на здійснення відповідних контролюючих функцій щодо охорони та використання природних ресурсів, а у кримінальному провадженні, відомості про яке 12.02.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12022270310000056, вказаним органом вже заявлено цивільний позов, у випадку задоволення якого відшкодування завданої шкоди могло б забезпечити реальне відновлення інтересів держави.
21. Прокурор просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.07.2024 № 879 земельної ділянки з кадастровим номером 7420310300:00:004:0582, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та застосувати наслідки недійсності, а також стягнути судовий збір з Відповідачів.
22. Як на правову підставу свої вимог Прокурор посилається на положення статей 6, 13, 202 та 234 Цивільного кодексу України (далі також – ЦК України), за змістом яких сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. А також – правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
23. У свою чергу Відповідачі не подали відзив на позовну заяву, але у судових засіданнях заперечували проти задоволення позовних вимог.
24. Зокрема, Відповідач 1 вказав, що спірну земельну ділянку він набув у порядку реалізації права на безоплатну приватизацію землі. У подальшому в 2024 році, не зважаючи на свій вік, він виявив бажання долучитися до лав Збройних Сил України і, враховуючи необхідність у грошових коштах, вирішив продати належну йому земельну ділянку, для чого попросив свого знайомого, який веде юридичну практику, ОСОБА_4 , зайнятися продажем спірної земельної ділянки. Пошуком покупців займався безпосередньо ОСОБА_4 , оскільки Відповідач 1 у цей час проходив відповідну військово-лікарську комісію на визначення ступеня придатності до військової служби і Відповідач 1 не знав з ким той домовляється. За продаж отримав грошові кошти у розмірі приблизно в 1 тис. доларів США, які йому віддав ОСОБА_4 .
25. Відповідач 2 надала пояснення, за змістом яких, до неї звернувся ОСОБА_4 і запропонував купити спірну земельну ділянку. Вона погодилася, оскільки на той час підшукувала земельну ділянку для будівництва другого будинку. Оскільки мала заощадження, то погодилася сплатити ціну, яку запропонував ОСОБА_4 , купила цю землю і розпочала на ній будівництво, яке веде за власні кошти. З Відповідачем 1 знайома близько 10 років, вони мають спільну дитину, відносини між ними були різного характеру, останнім часом спілкуються рідко і виключно щодо дитини. На час розгляду справи проживають окремо, мають різні сімейні бюджети.
26. Представник Відповідача 1 додатково зауважував, що у Позивача відсутнє порушене, невизнане чи оспорюване Відповідачами право, яке б підлягало судовому захисту, оскільки відповідне зобов`язання з відшкодування начебто завданої шкоди довкіллю не підтверджене обвинувальним вироком суду.
27. У зв`язку з чим, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
28. Також залучена Судом за клопотанням представника Відповідача 1 Третя особа, приватний нотаріус Ніжинського районного нотаріального округу Кухта Д.О., направив до Суду пояснення від 01.07.2025, в якому повідомив, що 05.07.2024 ним було посвідчено правочин, а саме: договір купівлі- продажу земельної ділянки за реєстровим № 879, за яким Продавець — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в особі довіреного представника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (довіреність посвідчена приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Кухтою Дмитром Олександровичем від 01.07.2024 за реєстровим № 855, на якій поставлено особистий підпис довірителя) передав у власність за плату земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_3 (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівль і споруд, кадастровий номер: 7420310300:00:004:0582) Покупцю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також, довіреним представником Продавця нотаріусу були надані всі необхідні документи, щодо посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки й відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріусом вчинено встановлені порядком дії.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені Судом та докази на їх підтвердження.
29. У судовому засіданні встановлено, що слідчим розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12022270310000056 від 12.02.2022 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною другою статті 15 частини четвертої статті 246, частини четвертої статті 246 КК України, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 11-14).
30. Досудовим розслідуванням установлено, що внаслідок вищезазначеного кримінального правопорушення державі заподіяно тяжкі наслідки на суму 10 582 970,11 грн, що підтверджується копіями висновків експерта від 15.04.2024 № СЕ-19/125-23/13885-ФХЕД, від 07.03.2023 № СЕ-19/125-23/623-ЕЛ, від 15.06.2024 № СЕ-19/125-24/4924-ФХЕД, від 13.06.2024 № СЕ-19/125-24/4925-ФХЕД, від 18.04.2024 № СЕ-19/125-24/3704-ФХЕД, від 16.04.2024 № СЕ-19/125-24/3702-ФХЕД, від 15.06.2024 № СЕ-19/125-23/13597-ФХЕД, від 12.04.2024 № СЕ-19/125-23/13883-ФХЕД (а.с. 164-260).
31. Відповідно до повідомлення про підозру від 25.06.2024, врученої 27.06.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підозрюється у організації незаконних порубок дерев у захисному лісовому насадженні, перевезенні, зберіганні незаконно зрубаних дерев за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 27 частиною четвертою статті 246 КК України, що підтверджується протоколом роз`яснення права на захист та врученням пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (а.с. 16-25, 25 зворот – 27, 27 зворот).
32. Також ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.07.2024 № 751/5972/24 з метою забезпечення відшкодування суми заподіяних збитків накладено арешт на належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 7420310300:00:004:0582 площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 28-29).
33. Водночас, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.07.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 879, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що діє в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з однієї сторони, передав за плату земельну ділянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з іншої сторони, що знаходиться в АДРЕСА_3 , площею 0,1000 га, а ОСОБА_2 прийняла у власність вищевказану земельну ділянку і сплатила за неї обумовлену грошову суму на умовах цього договору (а.с. 33, 34-35).
34. Згідно з вказаним договором купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки Покупець, а саме ОСОБА_2 , у зареєстрованому шлюбі не перебуває, та, що земельна ділянка набувається нею за особисті кошти, про що свідчить заява останньої від 05.07.2024, яка долучена до справи нотаріуса, який свідчив даний договір (а.с. 35).
35. Крім того, ОСОБА_2 під час надання пояснень старшому о/у в ОВС УКР ГУНП в Чернігівській області Гойник Д.О., повідомила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 й з нею проживає її цивільний чоловік ОСОБА_1 (а.с. 72).
36. У протоколі допиту свідка ОСОБА_2 від 25.06.2024, остання повідомила, що вона дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом із цивільним чоловіком ОСОБА_1 протягом 12 років, мають спільний побут, ведуть спільне господарство, а також мають спільну дитину (а.с. 70-71).
37. Так відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадяни щодо актового запису про народження № 00051766765 від 12.06.2025, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 й у відомостях про батьків зазначені: батько – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та мати – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Згідно із заявою про визнання батьківства від 19.06.2015 № 17-03.1-38, поданої Відповідачем 1, змінено прізвище дитини з “ ОСОБА_6 ” на “ ОСОБА_7 ” (а.с. 39-41).
38. Ухвалою Бахмацького районного суду від 31.10.2024 № 728/2709/24 суддя Роздайбіда О.В. заявила самовідвід від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12022270310000056 від 12.02.2022 щодо ОСОБА_1 за частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 246 КК України, мотивуючи тим, що цивільна дружина обвинуваченого ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , являється її доброю знайомою, з якою вона підтримує дружні відносини, крім того їх діти приятелюють між собою та ходять один до одного на дні народження (а.с. 18).
39. Згідно з ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 № 728/2709/24, обвинувачений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 15).
40. Також відповідно до протоколів дослідження інформації при застосуванні технічних засобів від 30.03.2024 та 11.09.2024, встановлені факти, якими підтверджується спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , й в свою чергу дана інформація зафіксована на файлових носіях інформації (а.с. 42-48, 49-56, 57-63, 64-67, 68-71). 
41. Під час обшуку помешкання, що знаходиться за адресою місця проживання та реєстрації ОСОБА_2 , а саме в АДРЕСА_3 , проведеного 31.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.07.2024 № 751/5972/24, Відповідача 1 за вказаною адресою виявлено не було (а.с. 73-83).
42. Водночас з досліджених у судовому засіданні відеоматеріалах фіксації слідчої дії, вбачається наявність деяких речей Відповідача 1 за адресою АДРЕСА_3 .
43. Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована станом на 17.04.2025 за № 423157473 у Відповідача 1 відсутнє інше нерухоме майно на праві власності.
44. Відповідно до постанови старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні начальника Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) обласної прокуратури Дарії Лук`янець про розголошення відомостей досудового розслідування за результатів вивчення матеріалів кримінального провадження № 12022270310000056 від 12.02.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15 частини четвертої статті 246, частини четвертої статті 246 КК України, установлено підстави для вжиття заходів реагування представницького характеру – шляхом пред`явлення позову до суду про визнання недійсним договір купівлі-продажу від 05.07.2024, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якого відчужено земельну ділянку площею 0,1 га, надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування (а.с. 15).
45. Також відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 20.06.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклав шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований Коплинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис № 55 (а.с. 94), відомості про розірвання якого відсутні.
46. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що у травні 2024 року до нього звернувся Відповідач 1 і повідомив про бажання вступити до Збройних Сил і попросив допомогти йому з продажем земельної ділянки. Свідок підтвердив, що самостійно шукав покупців і запропонував Відповідачу 2 купити спірну земельну ділянку, на що остання погодилася і не торгувалася за ціну. На його переконання продаж здійснено за ринковою ціною, оскільки приблизно стільки коштує подібна земельна ділянка на околицях м. Батурин.

ІV. Оцінка Суду та релевантне законодавство.
48. Перш за все Суд наголошує, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
49. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
50. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
51. Суд звертає увагу, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати Суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
52. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
53. Також Суд нагадує, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України.
54. Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).
55. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
56. Добра совість – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
57. З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
58. Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див. зокрема, постанову Верховного Суду від 14.05.2024 в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24), постанову Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).
59. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
60. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
61. Зокрема, рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що “оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука “а також зловживання правом в інших формах”, що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)”.
62. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) “використовувала/використовували право на зло”; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які “потерпають” від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)).
63. Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) “через можливість доступу до майна боржника”, навіть і того, що знаходиться в інших осіб.
64. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину.
65. Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).
66. У постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) вказано, що “цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)”.
67. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.
68. У свою чергу фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України).
69. Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (див. постанову Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 712/7975/17 (провадження № 61-42114св18)).
70. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша – намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див. зокрема, постанову Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 723/405/17 (провадження № 61-46674св18)).
71. Верховний Суд неодноразово зауважував, що недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) “через можливість доступу до майна боржника”, навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається (див. постанову Верховного Суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21 (провадження № 61-13013св23)).
72. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приватно-правовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин. Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним. Однак у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній.
73. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин (див. пункти 108, 115, 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 в справі № 916/379/23 (провадження № 12-22гс24)).
74. Суд звертає увагу, що такими критеріями виступають:
- відсутність заборони чи арешту не виключає кваліфікацію правочину як фраудаторного, оскільки для оспорення правочину, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), важливим є те, що учасники цивільного обороту використовують приватний інструментарій всупереч його призначенню, принципу доброї совісті та, зокрема, для, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника (поручителя) чи зменшення обсягу його майна (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.08.2024 у справі № 947/37261/21 (провадження № 61-7737св24));
- мета позаконкурсного оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником. Очевидно, що коли кредитор вже звернув стягнення на майно для задоволення свого права вимоги і погашення боргу боржника, то конструкція фраудаторного правочину не може бути застосована (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2024 у справі № 504/112/22 (провадження № 61-1582св23));
- тлумачення статті 220 ЦК України свідчить, що рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору “зцілює” тільки таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. І, відповідно, не виключається визнання договору недійсним, який був визнаний дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення, як такого, що вчинений на шкоду кредитору (фраудаторний договір). Приватно-правовий інструментарій (зокрема, визнання договору дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 у справі № 569/6427/16 (провадження № 61-39814 св18));
- застосування конструкції “фраудаторності” при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Очевидно, що для мотивування кваліфікації оплатного правочину як фраудаторного недостатньо ствердження про наявність зловживання правом і наявність права вимоги. Таке мотивування має відбуватися через обґрунтування наявності/відсутності тих обставин, які дозволяють кваліфікувати правочин як вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору (наприклад, після пред`явлення позову про стягнення коштів та повернення заяви про забезпечення позову); контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (пов`язаність осіб, які вчиняють фраудаторний правочин може бути досить різноманітною. Зокрема, між особами які вчиняють фраудаторний правочин можуть бути родинні, квазіродинні відносини, інші цивільні відносини чи навіть трудові); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (це, зокрема потребує з`ясування того чи відповідала ціна вказана в договорі ринковим цінам на момент вчинення договору, чи взагалі відбувався розрахунок між боржником і кредитором, яким чином відбувався розрахунок) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2025 у справі № 757/52379/21-ц (провадження № 61-3339св24));
- для застосування конструкції фраудаторного правочину важливо щоб кредитору належало суб`єктивне цивільне право (зокрема, право вимоги). Верховний Суд неодноразово аналізував конструкцію фраудаторного правочину, тобто правочину, який вчиняється на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. Тому необов`язково для застосування вказаної конструкції, щоб існувало судове рішення про стягнення зокрема, боргу чи був розпочатий судовий процес про стягнення боргу. Необхідно, щоб той чи інший правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2025 у справі № 159/5846/23 (провадження № 61-13665св24)).
75. Оцінюючи фактичні обставини справи з урахуванням вищенаведених підходів Суд відмічає, що Прокурор одночасно кваліфікує оспорюваний правочин як фіктивний (стаття 234 ЦК України), так і такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), що не допускається.
76. Також Суд відмічає, що деліктне зобов`язання, від якого начебто мав намір ухилитися Відповідач 1, є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення за статтею 246 КК України і, відповідно, відноситься до об`єктивної сторони зазначеного злочину.
77. У цьому контексті Суд вважає за необхідне наголосити, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також – Конвенція), ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції” від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
77. Суд нагадує, що пункт 2 статті 6 Конвенції може застосовуватися до судових рішень, винесених у провадженні, яке не було спрямовано проти заявника як “обвинуваченого”, але, тим не менш, стосувалося і було пов`язане із кримінальним провадженням, яке одночасно триває проти нього, якщо такі провадження передбачають передчасну оцінку його провини (“Бомер проти Німеччини” (Bohmer v. Germany), § 67; “Діамантідес проти Греції (№ 2)” (Diamantides v. Greece (no. 2)), § 35).
77. Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень, здійснював тлумачення пункту 2 статті 6 Конвенції та відмічав, що, хоча твердження, висловлені в паралельному провадженні, не є обов`язковими для заявника, вони, тим не менш, можуть завдати шкоди для провадження, що триває проти нього, так само, як і передчасне висловлення щодо вини підозрюваного з боку будь-якого іншого державного органу, який тісно пов`язаний з кримінальним провадженням у справі (“Караман проти Німеччини” (Karaman v. Germany), § 43; “Баурас проти Литви” (Bauras v. Lithuania), § 52).
78. Підсумовуючи зазначене, з урахуванням досліджених доказів і їх правової оцінки кожного окремо та у взаємозв`язку на предмет належності, допустимості, достовірності та достатності, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Прокурором не доведено як наявність умислу Відповідача 1 на ухилення від виконання дійсного зобов`язання, так і наявність самого зобов`язання як такого на момент вчинення оспорюваного правочину.

V. Розподіл судових витрат.
79. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
80. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно задоволених позовних вимог.
81. При цьому Суд враховує, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
82. Так, згідно з частиною першою статті 4 Закону України “Про судовий збір” від 08.07.2011 № 3674-VІ (далі також – Закон № 3674-VІ) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
83. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VІ за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
84. Відповідно до статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі станом на 01.01.2025 дорівнював 3 028,00 грн.
85. Згідно з платіжною інструкцією ГУ ДКСУ у Чернігівській області від 17.01.2025 №59 Прокурором сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що є мінімальним фіксованим розміром судового збору.
86. Підсумовуючи наведене, Суд вважає, що сплачений судовий збір не підлягає компенсації Позивачу.
87. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України Суд, –
У Х В А Л И В:
1. У задоволенні позову заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів – приватний нотаріус Ніжинського районного нотаріального округу Кухта Д.О., про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 7420310300:00:004:0582 від 05.07.2024 № 879 із застосуванням відповідних правових наслідків недійсності – відмовити.
2. Судові витрати у виді сплаченого судового збору залишити за прокурором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені Главою 1 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення цього рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб: заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури Никифорук Андрій Степанович, адреса робочого місця: вул. Князя Чорного, буд. 9, м. Чернігів, Чернігівська область, індекс 14000.

Позивач: Державна екологічна інспекції в Чернігівській області, адреса місцезнаходження: вул. Пантелеймонівська, буд. 12, м. Чернігів, Чернігівська область, індекс 14017, код ЄДРПОУ 38053846.

Відповідач 1:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання:  АДРЕСА_1 , фактично проживає:  АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_4 .

Відповідач 2:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса реєстрації місця проживання:  АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог на стороні Відповідача: приватний нотаріус Ніжинського районного нотаріального округу Кухта Дмитро Олександрович, адреса робочого місця: вул. Дружби, буд. 4-в, м. Бахмач, Ніжинський район, Чернігівська область, індекс 16500.

Повний текст рішення суду складений 03.03.2026.

Суддя        Є.М. Сороколіт