ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року місто Київ.
Справа № 759/19532/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4123/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді: Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025року (у складі судді Горбенко Н.О.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

У серпні 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2497713 від 10.01.2021 року в загальному розмірі 35 459,35 грн. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №2497713, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 9500 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені Договором.
Позивач зазначає, що Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору, однак відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору
14.05.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №68-МЛ. Відповідно до вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №2497713 від 10.01.2021 року.
Позивачем також вказано, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 35 459,35 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 7 826,00 грн.; заборгованість за відсотками - 26 683,35 грн., а також заборгованість за комісією - 950,00 грн.
На підставі викладеного позивач просить позовну заяву задовольнити та стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №2497713 від 10.01.2021 року в загальному розмірі 35 459,35 грн. та вирішити питання судових витрат.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» суму заборгованості за Договором про споживчий кредит №2497713 від 10.01.2021 року у загальному розмірі 35 459 гривень 35 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 гривні 40 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 1 листопада 2025 року подала засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного повідомлення відповідача, без перевірки факту отримання кредитних коштів, без обґрунтованого розрахунку заборгованості, а також із порушенням спеціального законодавства, що регулює кредитні зобов`язання у період дії воєнного стану.
Вказує, що базуючись виключно на твердженнях позивача, суд дійшов помилкового висновку, що я нібито все ж таки отримала кредитні кошти за договором №2497713 від 10.01.2021 року, що суперечать наявним доказам.
Зазначає, що з Договору вбачається, що базовий строк кредиту завершився 09.02.2021, але суд не дослідив, чи проценти нараховувались після цієї дати, чи були пролонгації, які б погоджувались з відповідачем.
Вказує, що суд не розмежував, яка частина з 26 683,35 грн процентів була нарахована до 24.02.2022, а яка - після, адже під час дії воєнного стану в Україні заборонено нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором. Не встановлено, чи включають ці нарахування підвищені ставки, пеню або інші санкції, що прямо заборонені законом. Комісія у розмірі 950.00 грн також не деталізована - невідомо, чи вона є одноразовою за видачу кредиту, чи була нарахована як санкція за прострочення.
Зазначає, що у рішенні немає жодної цитати, яка підтверджує, що суд дослідив факт
повідомлення ОСОБА_1 про зміну кредитора та не згадується жодне повідомлення, лист, вручення, електронне підтвердження або інші докази, що підтверджують факт інформування боржника.
Також не погоджується з рішенням в частинні відшкодування витрат на правничу допомогу позивача, оскільки у судовому рішенні не наведено жодного доказу фактичного надання правничої допомоги та суд не здійснив перевірку обґрунтованості заявленої суми, не оцінив її співмірність з характером справи та обсягом роботи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
7 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, якою просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Вказує, що надане позивачем Платіжне доручення про перерахування коштів містить усі необхідні реквізити, а, отже, може вважатися первинним документом та є належних доказом отримання кредитних коштів відповідачем.
Вказує, що у клопотанні про витребування інформації від АТ «Універсал Банк» представником позивача було допущено описку, а саме: замість зазначення вірної суми виданого кредиту 9500 грн., було зазначено суму у розмірі 7826 грн., що за своєю суттю є залишком тіла кредиту, з врахуванням здійснених Відповідачем платежів на погашення заборгованості за кредитним договором № 2497713. Через вказану помилку, суду надійшла відповідь про неотримання відповідачем суми 7826 грн., але, на думку позивача, це не спростовує факту надходження 10.01.2021 року на вищевказану банківську картку коштів в розмірі 9500 грн.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 декілька разів здійснювала платіж на часткове погашення кредитної заборгованості, що доводить факт отримання кредиту.
Вказує, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. У зв`язку із продовження користування відповідачем кредитними коштами, строк кредитування був продовжений на підставі п. 2.3.1.2 Договору, і нарахування процентів здійснювалось кредитором за стандартною (базовою) процентною ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (пролонгації) кредитом.
Вважає, що неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на який посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь позивача.
Вказує, що відповідач, заперечуючи проти розміру витрат, не надав жодних обґрунтованих доказів чи розрахунків, які б підтверджували його твердження про необґрунтованість заявленої суми.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, оскільки вона в 2023 році знялася з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона повідомила кредитору і її місце реєстрації та проживання не було відомо.
Оголошення було опубліковано 15 вересня 2025 року.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
За вказаних обставин, відповідач була повідомлена про розгляд справи в установленому порядку, а тому відсутні обов`язкові підстави для скасування рішення суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позовні вимоги є доведеними, відповідачка отримала кредитні кошти, які частково погашала, має заборгованість у визначеному районним судом розмірі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
Суд встановив, що 10.01.2021 року ОСОБА_1 заповнила Анкету-заяву на кредит №2497713.
По вказаній заяві НОМЕР_1 прийнято рішення - погоджена сума: 9 500,00 грн., погоджений строк: 30 днів, комісія за надання: 10,00% одноразово, ставка процентів: 1,25 % за кожен день користування.
10.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №2497713, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 9 500,00 грн. строком на 30 днів з 10.01.2021 року (п.п. 1.2 - 1.3 Договору).
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 09.02.2021 року (п. 1.4 Договору).
П. 1.5 Договору сторони узгодили, що загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4 512,50 грн. в грошовому виразі та 578,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 14 012,50 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.
П. 1.5.1. Договору: Комісія за надання кредиту: 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
П. 1.5.2. Договору: Проценти за користування кредитом: 3 562,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
П.п. 1.6, 1.7. Договору: Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,2.3 цього Договору.
Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Пунктом 2.3 Договору сторонами узгоджені умови пролонгації строку кредитування.
Згідно з п. 3.3.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни, передбачені п.п. 1.1-1.5 та п. 2.4 цього Договору.
У відповідності до п. 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору).
Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору).
Додатком № 1 до договору є Графік платежів, згідно з яким до сплати визначено 14 012,50 грн., з яких 9 500,00 грн. сума кредиту; 3 562,50 грн. проценти та 950,00 грн. комісія за надання кредиту.
Додатком № 2 до договору про споживчий кредит №2497713 від 10.01.2021 року є Паспорт споживчого кредиту №2497713.
Відповідно до довідки представника ТОВ «МІЛОАН», Єрьоміна Ірина Олександрівна, з якою укладено договір 2497713 від 10.01.2021 року ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: L57615; час відправки ідентифікатора позичальнику: 10.01.2021 о 16:39; номер телефону / електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: +380994101469.
Вказаний номер телефону ОСОБА_1 вказаний у реквізитній частині договору про споживчий кредит №2497713 від 10.01.2021 року та Анкеті-заяві на кредиту №2497713.
Крім того, до матеріалів позовної заяви додано платіжне доручення 37317673 від 10.01.2021 року з якого встановлено, що ТОВ «Мілоан» здійснило платіж у розмірі 9 500,00 грн. на користь ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 із призначенням платежу: Кошти згідно договору 2497713.
Суд зауважує, що від Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшов лист від 08.10.2025 року №БТ/8449 в якому зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 .
Однак, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомило, що на платіжну картку № НОМЕР_3 10.01.2021 року не було зарахування платежу у сумі 7 826,00 грн.
Суд встановив, що за умовами договору, на рахунок ОСОБА_1 мало бути здійснено зарахування у розмірі 9 500,00 грн., а не 7 826,00 грн., як про це зазначив представник позивача у клопотанні про витребування доказів.
Зважаючи на те, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підтвердило, що на ім`я ОСОБА_1 Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , враховуючи наявність платіжного доручення 37317673 від 10.01.2021 року, суд зробив висновок, що ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит №2497713 від 10.01.2021 року виконало, зарахувавши на належний ОСОБА_1 банківський рахунок № НОМЕР_3 узгоджену суму кредитних коштів у розмірі 9 500,00 грн.
П. 3.2.6. Договору №2497713 від 10.01.2021 року встановлено, що кредитодавець має право, зокрема, відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника.
14 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №68-МЛ, у відповідності до котрого кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) (п. 1.1 Договору).
Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (п. 1.2 Договору).
В якості компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимоги, Новий Кредитор протягом 5 робочих днів сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 6 132 041,67 грн. без ПДВ. При цьому оплата Прав Вимоги, які підлягають відступленню згідно цього Договору, до кожного окремого Боржника, визначається згідно з Додатком №1 до даного Договору. Днем здійснення оплати вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Кредитора. Всі витрати, пов`язані зі здійсненням платежу Новим Кредитором, в тому числі і витрати на банківський переказ, несе Новий Кредитор (п. 7 Договору).
До матеріалів справи додано платіжну інструкцію №30435 від 14.05.2021 року, з якої встановлено, що ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» здійснило платіж у розмірі 6 132 041,67 грн. на користь ТОВ «Мілоан» із призначенням платежу: Оплата компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимог згідно п. 7.1 Договору відступлення права вимоги №68-МЛ від 14.05.2021 р. Без ПДВ.
У відповідності до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 14 травня 2021 року до Договору відступлення прав вимоги №68-МЛ від 14 травня 2021 року, кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр Боржників кількістю 5 734.
Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №68-МЛ від 14 травня 2021 року, кредитор відступає Новому кредитору право вимоги заборгованостей до боржників кредитора, зокрема, щодо ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , номер кредитного договору: 2497713 від 10.01.2021 року, загальна сума заборгованості 35 459,35 грн., яка складається з залишку по тілу кредиту в сумі 7 826,00 грн., залишку по відсотках в розмірі 26 683,35 грн. та залишку по комісії в сумі 950,00 грн.
Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1048та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Договір про надання споживчого кредиту, відповідно до Правил надання коштів у позику, розміщених на сайті товариства у електронній формі, який підписано електронним підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором «L57615», який було направлено на номер телефону НОМЕР_5 , зокрема ця інформація підтверджується Розділом 6 Кредитного договору, та довідкою наданою та завіреною належним чином первісним кредитором ТОВ «Мілоан».
На підтвердження надання кредитних коштів, позивач надав копію платіжного доручення від 37317673 від 10.01.2021, з якого вбачається, що ТОВ «Мілоан» здійснило платіж у розмірі 9 500,00 грн. на користь ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 із призначенням платежу: Кошти згідно договору 2497713.
З огляду на те, що суду було підтверджено приналежність картки на яку здійснено перерахунок коштів відповідачці, колегія суддів вважає доведеним факт надання кредитних коштів саме відповідачу.
Посилання на відповідь АТ «Універсал Банк» про не зарахування платежу у сумі 7 826,00 грнне спростовують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 9 500 грн.
При цьому суд, виходить також з того, що відповідачка частково погашала борг, що підтверджується наданими доказами, а також не подала суду доказів про те, що на її банківський рахунок не надходили кошти за спірним договором в сумі 9500 грн.
Відповідач ОСОБА_1 безперешкодно може отримати виписку зі свого рахунку і довести, що на її рахунок кошти не надходили, проте заперечуючи факт отримання кредиту не надала виписку, з якої суд міг би встановити не надходження коштів, в передбаченому договором розмірі.
Матеріали справи також не містять жодних доказів, які б підтверджували, що особистий кабінет на вебсайті первісного кредитора був створений іншою особою, що використані при укладенні договору засоби зв`язку не належали відповідачу, або що кредитні кошти були зараховані на картковий рахунок, який не перебуває у його користуванні. Так само відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували розмір заборгованості за кредитом .
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку про доведеність факту укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та наявність у нього заборгованості, що є підставою для її стягнення.
З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1.5.1 кредитного договору сторони погодили сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у фіксованому розмірі 950,00 грн, яка визначена як 10 % від суми кредиту та підлягає нарахуванню одноразово в момент видачі кредиту. Таким чином, обов`язок відповідача зі сплати відповідної комісії прямо випливає з умов укладеного договору, які ним не оспорені.
Відтак з відповідача підлягає стягненню одноразова комісія за надання кредиту в розмірі 950 грн.
Відповідно до умов пункту 2.3.1.2. кредитного договору №2497713 від 10.01.2021 зокрема, передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах. Проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6. договору.
Відповідно до п.1.6 кредитного договору № 12497713 стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасила, матеріали справи не містять.
Отже, фактичне користування кредитними коштами після завершення первісного строку є підтвердженням волевиявлення позичальника на продовження строку кредитування.
З наведеного вбачається, що підписанням договору про споживчий кредит № 2497713сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування. Отже нарахування відсотків за кредитним договором № 2497713 в загальному розмірі 26 683,35 грн є правомірним. 
Доводи відповідачки про недоведеність її згоди на пролонгацію не ґрунтуються на умовах договору.
З матеріалів справи вбачається, що спочатку пролонгація відбувалась, шляхом часткового погашення відповідачкою тіла та сплати комісії на підставі п. 2.3..1.1. договору на пільгових умовах, а в подальшому відсотки нараховані в межах максимально передбачених договором строків для пролонгації вже за стандартною ставкою не більш ніж на 60 днів , відповідно до п.2.3.1.2 укладеного відповідачкою договору .
14 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №68-МЛ, у відповідності до котрого кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) (п. 1.1 Договору).
Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (п. 1.2 Договору).
В якості компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимоги, Новий Кредитор протягом 5 робочих днів сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 6 132 041,67 грн. без ПДВ. При цьому оплата Прав Вимоги, які підлягають відступленню згідно цього Договору, до кожного окремого Боржника, визначається згідно з Додатком №1 до даного Договору. Днем здійснення оплати вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Кредитора. Всі витрати, пов`язані зі здійсненням платежу Новим Кредитором, в тому числі і витрати на банківський переказ, несе Новий Кредитор (п. 7 Договору).
До матеріалів справи додано платіжну інструкцію №30435 від 14.05.2021 року, з якої встановлено, що ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» здійснило платіж у розмірі 6 132 041,67 грн. на користь ТОВ «Мілоан» із призначенням платежу: Оплата компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимог згідно п. 7.1 Договору відступлення права вимоги №68-МЛ від 14.05.2021 р. Без ПДВ.
У відповідності до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 14 травня 2021 року до Договору відступлення прав вимоги №68-МЛ від 14 травня 2021 року, кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр Боржників кількістю 5 734.
Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №68-МЛ від 14 травня 2021 року, кредитор відступає Новому кредитору право вимоги заборгованостей до боржників кредитора, зокрема, щодо ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , номер кредитного договору: 2497713 від 10.01.2021 року, загальна сума заборгованості 35 459,35 грн., яка складається з залишку по тілу кредиту в сумі 7 826,00 грн., залишку по відсотках в розмірі 26 683,35 грн. та залишку по комісії в сумі 950,00 грн.
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ч.2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Зобов`язання відповідач не виконав ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем.
Посилання апелянта на те, що відповідач не отримував жодного письмового повідомлення про зміну кредитора, що, у свою чергу, виключає можливість задоволення позовних вимог, колегія суддів відхиляє, адже наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається апелянт, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 278/1679/13-ц. 
Доводи апеляційної скарги про неправомірне нарахування штрафних санкцій під час дії воєнного стану не відповідають змісту заявлених позовних вимог, згідно яких штрафні санкції з відповідача не стягувались. Воєнний стан не звільняє відповідача від сплати відсотків за користування кредитом.
Доводи апеляційної скарги, щодо безпідставного стягнення витрат на правничу допомогу також не приймаються апеляційним судом.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правничої (правової) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року про надання Адвокатським об`єднанням «Апологет» (Виконавець) правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Клієнт); Акт №661 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 05.08.2025 року з якого вбачається, що Виконавцем надано Клієнту, а Клієнтом прийнято послуги згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року по боржнику ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 за кредитним договором №2497713 на загальну суму 8 000,00 грн.; Детальний опис наданих послуг до Акту №661 від 05 серпня 2025 року за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року; Ордер надання правничої допомоги серії ВС №1381377 від 02 липня 2025 року з якого встановлено, що правом представляти Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у судах загальної юрисдикції наділений адвокат Усенко Михайло Ігорович.
З наявного розрахунку вбачається, що вказана суму передбачає правничу допомогу у виді юридичної консультації, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, складання позовної заяви.
Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивачана правову допомогу на загальну суму 8 000,00 гривеньв суді першої інстанції, суд зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення вказаних витрат із відповідача на користь позивача.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постанові Верховного суду від 26.07.2022 року у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19.
Разом з тим, заперечуючи проти розміру судових витрат позивача, сторона відповідача у апеляційній скарзі не зазначає жодних доводів, які б вказували на неспівмірність таких витрат, зазначає лише перелік положень законодавства та висновки Верховного Суду, якими керується суд під час розподілу судових витрат.
Відтак відповідачем не спростовано правильні висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником позивача, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Рішення районного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишається без змін, а скарга без задоволення.
Судові витрати відповідача покладаються на відповідача, оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення залишено без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова