Справа № 339/60/26
Провадження № 2/339/103/26
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(з а о ч н е)

12 березня 2026 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області 
у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,
за участю секретаря судового засідання Ганчар Т.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:

Представник ТОВ «Українські Фінансові Операції» 06.02.2026 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 39997,67 грн, 2662,40 грн сплаченого позивачем судового збору та витрати на професійну правничу допомогу 10 000 грн. 
У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 26.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № 4919299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір), відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 10000 грн шляхом переказу коштів на платіжну картку відповідача НОМЕР_1 , яку ним вказано особисто під час укладання Договору. Строк кредиту 350 днів: з 26.08.2024 по 11.08.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. На пільговий строк 25 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і як результат до нього застосовано повну ставку кредитування в розмірі 1 % у день. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст.12 Закону «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін є права та обов`язки, які виникають із кредитного договору.
02.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» було укладено договір факторингу №02-1/06/2025, за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 4919299 від 26.08.2024, загальна сума заборгованості - 37997,68 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту – 9999,98 грн, заборгованості за процентами – 22997,70 грн та заборгованість з нарахованих штрафів/неустойка в розмірі 5000 грн.
За договором факторингу клієнт відступає факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Станом на дату укладання Договору факторингу від 02.06.2025 строк дії Договору № 4919299 від 26.08.2024 не закінчився. Тому в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивач з дати факторингу 02.06.2025 донарахував відсотки за 70 календарних днів. 10000 грн * 1 % = 99,9998 грн* 70 календарних днів = 6999,986 грн. Нараховані відсотки є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4919299 від 26.08.2024 загальною сумою 39997,67 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 9999,98 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 22997,70 грн, 6999,986 грн - відсотки нараховані позивачем.
Ухвалою судді від 11 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; також задоволено клопотання представника позивача та витребувано в АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. Витребувані документи надійшли на адресу суду 02.03.2026.
Представник позивача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання 26 лютого 2026 року та 12 березня 2026 року не прибув. Про місце, дату та час судових засідань відповідач повідомлений належним чином у порядку п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву відповідач не скористався, причин своєї неявки не повідомив.
Враховуючи повторну неявку відповідача в судові засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). 
У ч.2 ст.639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст.3 даного Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Суд установив, що 26.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю«Лінеура Україна» та відповідачемОСОБА_1 укладено договір № 4919299 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (Договір). Договір укладено в електронній формі, підписаний відповідачем у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що був направлений на зазначений відповідачем у договорі номер телефону, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі (а.с.34-39).
ТОВ «Лінеура Україна» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 1177 від 19.03.2019, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, яка була видана Національним банком України 21.03.2024 (а.с.52, 53).
За умовами вказаного Договору № 4919299 сума кредиту - 10000 грн, строк кредитування 350 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Стандартна процентна ставка становить 1% за кожний день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту (350 днів); знижена процентна ставка - 0,01% в день (застосовується до 19.09.2024 якщо клієнт сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу або здійснить часткове дострокове повернення кредиту) (п.1.2, 1.3, 1.4). Денна процентна ставка – 1% (0,929% у разі зниженої процентної ставки).
Зі змісту Договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а відтак є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін. 
ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання за договором № 4919299 виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в розмірі 10000 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну карту відповідача, що підтверджується листом товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» від 10.06.2025, відповідно до якого на платіжну карту НОМЕР_1 від ТОВ «Лінеура Україна» перераховано кошти в сумі 10000 грн ( а.с. 18 зворот, 65-71). Саме такий номер картки було вказано позичальником (відповідачемОСОБА_1 у договорі від 26.08.2024 (а.с.39).
Відповідно до інформації, отриманої на ухвалу суду про витребування доказів, АТ «Універсал Банк» повідомив суду, що на ім`я ОСОБА_1 емітувалась платіжна картка № НОМЕР_1 , банком емітентом якої є АТ «Універсал Банк». На вказану картку з 26.08.2024 та протягом наступних 5 днів було зарахування коштів у сумі 10 000 грн, які зараховувались через платіжну систему.
Проте відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними, у зв`язку з чим станом на 02.06.2025 у нього утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить заборгованість за тілом кредиту - 9999,98 грн, заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, – 22997,70 грн. Відповідач здійснив часткову оплату 19.09.2024 нарахованих процентів у розмірі 25 грн та тіла кредиту 0,01 грн (а.с. 16-18).
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1  взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, та стягнення заборгованості в примусовому порядку на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора. 
Відповідно до змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
02 червня 2025 року міжТОВ «Лінеура Україна» як клієнтом та ТОВ «Українські Фінансові Операції» як фактором укладено договір факторингу №02-1/06/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) фактору за плату своє право грошової вимоги до боржників, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому. Перехід прав вимоги відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників та надходження ціни продажу відповідно до п.3.3 цього договору на рахунок клієнта (п.1.1, 1.2 договору факторингу).
ТОВ «Українські Фінансові Операції» є фінансовою установою, про що було отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000362 від 15.09.2021, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України (а.с.54 зворот, 63).
Долучені позивачем копії акту прийому-передачі реєстру боржників від 02.06.2025, підписаного сторонами договору факторингу та скріплений їх печатками (а.с.43 зворот, ас.61), а також копії платіжних інструкцій про оплату ТОВ «Українські Фінансові Операції» на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» коштів у розмірі, визначеному в договорі факторингу та акті прийому-передачі реєстру боржників від 02.06.2025 (а.с.55 зворот, 56, 56 зворот) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості, що відповідає п.1.2 договору факторингу.
Відповідно до реєстру боржників від 02.06.2025 ТОВ «Українські Фінансові Операції» (Фактор) набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вищезазначеним договором №4919299 від 26.08.2024 в сумі 37997,68 грн, з яких заборгованість з тіла кредиту – 9999,98 грн, заборгованості за процентами – 22997,70 грн та заборгованість з нарахованих штрафів/неустойка в розмірі 5000 грн (а.с.30). Про стягнення заборгованості з нарахованих штрафів/неустойки позивач вимогу не ставить.
Станом на дату укладання Договору факторингу від 02.06.2025 строк дії Договору №4919299 від 26.08.2024 не закінчився та відповідно до розрахунку позивача в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивач ТОВ «Українські Фінансові Операції» з дати переходу прав за договором факторингу нарахував відсотки за користування грошовими коштами за 70 календарних днів (з 03.06.2025 по 11.08.2025): 9999,98 грн * 1 % = 99,9998 грн* 70 календарних днів= 6999,99 грн (а.с.31).
Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором №4919299 від 26.08.2024 в загальному розмірі 39997,67 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 9999,98 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 22997,70 грн, нарахованих процентів позивачем - 6999,99 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. 
Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Українські Фінансові Операції» як новим кредитором, за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4919299 від 26.08.2024 (кредитним договором). Доказів погашення сумизаборгованості матеріали справи не містять. Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов, не надав суду доказів, які б спростовували погодження із кредитодавцем усіх істотних умов договору, оформленого в електронній формі, не надав доказів на спростування розрахунку заборгованості перед позивачем та для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань.
Отже, оскільки відповідач не виконав у повній мірі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором з повернення основного боргу (тіла кредиту), сплати відсотків за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з тіла кредиту та заборгованості за процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1-ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Ч.1 ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.3-ч.6 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, відповідно до якої: у ч.3 ст.141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п.185).
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (п.188 Постанови ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (п.189 Постанови ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача надав копії: договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, укладеного між ТОВ «Українські Фінансові Операції»» в особі генерального директора ОСОБА_2 та адвокатом Дідухом Є.О., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5972/10 від 24.03.2017 (а.с.64); акту №4919299 від 15.12.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 10000 грн (а.с.19); детального опису робіт (наданих послуг) №4919299 від 15.12.2025 (а.с. 19 зворот), заявки № 4919299 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с. 20); рахунку на оплату від 15.12.2025 на суму 10 000 грн (а.с.22 зворот); свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на Дідуха Є.О. (а.с.57);
Відповідно до зазначених документів позивачу були надані послуги з первинних консультацій, підготовки документів та подання їх до суду, зокрема, зустріч адвоката та клієнта, надання адвокатом первинної консультації та роз`яснення з правових питань у рамках цивільного судочинства; дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи; аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом; письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів; проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складання, оформлення та направлення адвокатських запитів; складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором; складання та оформлення інших документів, додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів; складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції; представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, в тому числі участь у судових засіданнях.
Загальна кількість часу адвоката за надані послуги визначено у 12 год. Сума вартості послуг визначена у 10000 грн.
За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд враховує, що дана справа є типовою, належить до категорій справ, що розглядаються у спрощеному провадженні через її малозначність, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів. Фактично адвокатом складено лише один процесуальний документ у справі -позовну заяву, що не є великим за обсягом та складним за змістом. У судових засіданнях адвокат участі не брав, справу розглянуто без участі сторін.
Будь-які клопотання, письмові пояснення, відповідь на відзив до суду не надходили. Доказів складання адвокатом письмового консультаційного висновку, у зв`язку з наданням позивачу письмової юридичної консультації в даній справі, стороною позивача до матеріалів справи не долучено. Адвокат Дідух Є.О. не брав участі в судових засіданнях у даній справі, виклавши в позовній заяві клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оплата за складання адвокатом рахунку на оплату послуг адвоката за вказаним договором та акту прийому-передачі виконаних робіт не може покладатися на відповідача як відшкодування правничої допомоги. Оформлення опису поштового відправлення відповідачу та інших додатків до позовної заяви є технічною роботою і не може бути віднесеним до професійної правничої допомоги. Тому зазначені витрати не підлягають розподілу між сторонами.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивач має право на компенсацію витрат за решту наданих послуг з правничої допомоги, однак з огляду на типовість даної цивільної справи, наявність сталої судової практики, суд вважає, що адвокатські послуги, наведені у вищевказаних заявці та акті, та тривалість яких визначено як 12 годин, - не відповідають критерію реальності часових витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає доцільним обмежити в 2000 грн. Вказаний розмір витрат суд вважає пропорційним до предмета спору в даній справі (типова справа про стягнення кредитної заборгованості), а витрати - такими, що відповідають критерію реальності адвокатських витрат, тобто є дійсними та потрібними, з огляду на розумну потребу судових витрат для даної справи.
На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції» необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду.

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив: 

позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4919299 від 26 серпня 2024 року в загальному розмірі 39997 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 67 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2662 гривень 40 копійок та 2000 гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження): 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції», місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул.Глибочицька, будинок 40, приміщення 19 літ. «Н», «П», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40966896;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 12 березня 2026 року.

Суддя: М.П.Кілик