Справа № 758/12489/25 
Категорія 17 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Т. В.,
за участю секретаря судового засідання - Крупина Ю. А., 
представника заявника - Карпюка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Карпюк Андрій Віталійович, заінтересована особа: Перша київська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: Перша київська державна нотаріальна контора, у якій, уточнивши вимоги, просив суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , були чоловіком і дружиною та за життя перебували в зареєстрованому шлюбі, а також, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вказана заява обґрунтована тим, що заявник та його рідний брат ОСОБА_4 , а також їх батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за життя усі разом як члени сім`ї в рівних частках (по 1/4 кожному) в порядку приватизації набули право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 помер рідний брат заявника - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку, вважається, що фактично прийняли батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - по 1/8 частці кожен в порядку ст. 1268 ЦК України, як такі, що постійно проживали із спадкодавцем.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір заявника ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй 3/8 частки вказаної квартири, яку прийняв її чоловік та батько заявника ОСОБА_3 як такий, що фактично проживав на момент смерті спадкодавця, про відмову від спадщини не заявляв, тому вважається, що він відповідно до ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняв спадщину.
У заяві зазначається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько заявника - ОСОБА_3 , та після його смерті відкрилася спадщина на 3/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявник, як єдиний спадкоємець першої черги, звернувшись до Першої київської державної нотаріальної із заявою про видачу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , отримав відповідь, що неможливо встановити факт родинних відносин заявника як спадкоємця з померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку із чим рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин.
Крім того, з довідки Першої київської державної нотаріальної вбачається, що з наявних у спадковій справі документів неможливо встановити, що батьки заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , були чоловіком і дружиною та за життя перебували в зареєстрованому шлюбі.
Заявник зазначає, що дійсно в документах і відповідних актових записах, які підтверджують родинні зв`язки заявника з батьками та братом, є розбіжності у написанні прізвищ.
Зокрема, в свідоцтві про одруження батьків заявника серії НОМЕР_1 від 21.04.1972 року, актовий запис № 312 вчинений Подільським бюро ЗАГС, прізвище батька заявника ОСОБА_3 , 1940 року народження, вказано російською « ОСОБА_5 », а його матері ОСОБА_6 , 1947 року народження, після одруження російською зазначено « ОСОБА_5 », тобто їх прізвища російською збігаються із вказаними їх прізвищами у графах «батько» та «мати» у свідоцтві про народження заявника.
Однак, під час реєстрації вказаного актового запису про шлюб в Державному реєстрі актів цивільного стану 11.05.2012 року внесені відомості за актовим записом № 312 від 21.04.1972 року про нареченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та про наречену: прізвище до реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 », прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, до вказаного актового запису внесені зміни у прізвище нареченої на « ОСОБА_5 », але прізвище нареченого, тобто батька заявника, так і залишилося « ОСОБА_5 ».
Крім того, в свідоцтві про народження заявника вказано його прізвище російською « ОСОБА_5 », та під час реєстрації актового запису про його народження в Державному реєстрі актів цивільного стану зазначено відомості ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
При цьому, з Інформації, що міститься в Державному реєстрі актів цивільного стану, вбачається, що наявний запис № 275 від 24.01.1975 року про народження рідного брата заявника ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Таким чином, відомості про батьків заявника та його брата ОСОБА_4 , з урахуванням внесених виправлень у вказаних документах, не збігаються.
Посилаючись на те, що наявними у заявника документами неможливо довести факт родинних відносин, а саме, що його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були чоловіком і дружиною та за життя перебували в зареєстрованому шлюбі, а також, що заявник та ОСОБА_4 є їхніми дітьми, що унеможливлює оформлення ним спадщини як спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , заявник звернувся до суду з даною заявою, у який просить встановити такі факти судовим рішенням.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заяву про встановлення факту родинних відносин з урахуванням уточнення вимог підтримав та просив задовольнити.
Представник Першої київської державної нотаріальної контори у судове засідання з`явився, направив до суду заяву, у якій просить справу розглянути без участі представника Першої київської державної нотаріальної контори за наявними в матеріалах справи документами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як визначено частиною сьомою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У відповідності до пункту 5 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Положеннями частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно вимог ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У відповідності до п. 7 вказаної постанови Пленуму, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.
У конкретній справі заявник надав докази про те, що документально він не може підтвердити той факт, що його батьки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , були чоловіком і дружиною та за життя перебували в зареєстрованому шлюбі, оскільки з актового запису про шлюб вбачається, що прізвище нареченої, матері заявника, зазначено « ОСОБА_5 », а прізвище нареченого, тобто батька заявника - « ОСОБА_5 ».
Також заявник не може довести той факт, що він та його рідний брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , через те, що в актовому записі про його народження зазначене прізвище як « ОСОБА_5 », однак в записі про народження рідного брата заявника вказане прізвище « ОСОБА_5 ».
Так, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 1230/2024 року, відкритої за заявою спадкоємця ОСОБА_1 06.12.2024, заявник ОСОБА_1 звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Листом Першої київської державної нотаріальної контори від 07.07.2025 р. №3334/02-14 заявнику було повідомлено, що відсутні докази на підтвердження факту родинних відносин між заявником та померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як рідними братами.
Крім того, довідкою Першої київської державної нотаріальної контори від 26.02.2026 р. № 742/02-14 підтверджується, що з наданих документів не вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , були чоловіком і дружиною та за життя перебували в зареєстрованому шлюбі.
В свою чергу, вказані факти доводяться наступними документами.
Із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 21.04.1972 року, вбачається, що шлюб зареєстрували російською ОСОБА_13 1940 року народження, та російською « ОСОБА_14 , 1947 року народження.Актовий запис № 312 вчинений 21.04.1972 року Подільським бюро ЗАГС.
До Державного реєстру актів цивільного стану 11.05.2012 року внесені відомості за актовим записом № 312 від 21.04.1972 року про нареченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та про наречену: прізвище до реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 », прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В подальшому в Державного реєстрі актів цивільного стану внесені зміни до вказаного актового запису в частині прізвища нареченої та вказано прізвище « ОСОБА_5 ».
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.05.1973 року, вбачається, що « ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 1050 від 08.05.1973 року. У графі «батько» зазначено російською ОСОБА_13 та в графі «мати» російською ОСОБА_16 .
В Державному реєстрі актів цивільного стану 09.03.2021 року під час реєстрації вказаного актового запису про народження № 1050 від 08.05.1973 року зазначено відомості: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а відомості про батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та про матір вказано ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві, вбачається, що його видано на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Російською зазначено прізвище « ОСОБА_5 ».
При цьому, із свідоцтва про народження (повторного) серії НОМЕР_4 від 26.02.1971 року, вбачається, що « ОСОБА_19 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Разом із тим, із свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 28.05.1947 року вбачається, що « ОСОБА_20 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також з Інформації, що міститься в Державному реєстрі актів цивільного стану, вбачається, що наявний запис про народження № 275 від 24.01.1975 року, на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та вказано відомості про батька ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відомості про матір зазначені ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи зібрані у справі докази та відсутність спору про право у даній справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 76-81, 89, 95, 293, 294, 315, 318, 319 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перша київська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме що  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , були чоловіком і дружиною та за життя перебували в зареєстрованому шлюбі.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме що  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме що  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя 	Т. В. Войтенко