ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/371/13-ц	Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М. 	
Провадження № 22-ц/817/7/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Іщука Костянтина Валентиновича на заочне рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2013 року, ухвалене суддею Музикою Я.М. у цивільній справі №593/371/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства “Родовід Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2013 року ПАТ “Родовід Банк” звернулось до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №Ск-201-000110/2-2008 від 27 лютого 2008 року в розмірі 49901,60 грн, з яких: 4357,28 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 502,86 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 2435,42 грн - плата за управління кредитом; 42606,04 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів, сплати процентів та внесення плати за управління та обслуговування кредиту.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до умов даного договору ПАТ “Родовід Банк” зобов`язалось відкрити ОСОБА_1 картковий рахунок, емітувати та надати їй платіжну картку, а також надати споживчий кредит у розмірі 5454,50 грн зі сплатою 7 відсотків річних за користування кредитними коштами. В свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася погашати заборгованість за споживчим кредитом, згідно встановленого договором графіку, починаючи з наступного місяця після одержання споживчого кредиту та зобов`язалася щомісячно сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитними коштами, а також щомісячно сплачувати плату за обслуговування споживчого кредиту у розмірі 2,35 відсотки від розміру наданого кредиту. 
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилась вищезазначена заборгованість, яку Банк просив стягнути.
Заочним рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2013 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ “Родовід Банк” заборгованість по кредитному договору №Ск-201-000110/2-2008 від 27 лютого 2008 року в розмірі 49 901,60 грн, а також судовий збір в сумі 499,01 грн.
Ухвалою Бережанського районного суду від 22 липня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Іщука К.В. про перегляд заочного рішення — залишено без задоволення. Роз”яснено право оскарження заочного рішення у 30-денний строк з дня проголошення ухвали про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.
21 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Іщук К.В.  подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним, оскільки суд не взяв до уваги те, що умови кредитного договору є несправедливими, так як розмір кредиту становив лише 5 454,50 грн зі сплатою 7% річних, тоді як розмір нарахованої ПАТ “Родовід Банк” заборгованості становить 49 901,60 грн. Крім цього, судом не досліджувався строк кредитування, а також не застосовано строк позовної давності.
При підготовці до апеляційного розгляду апеляційним судом встановлено, що заочне рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2013 року було звернуто до примусового виконання та ухвалою Бережанського районного суду від 4 квітня 2019 року замінено сторону стягувача ПАТ “Родовід банк” на ТОВ ФК “Кредит-Капітал” за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 . 
У зв”язку з наведеним апеляційний суд повідомив ТОВ ФК “Кредит-Капітал” про перебування у провадженні апеляційного суду даної справи та направив рекомендованою кореспонденцією 13 лютого 2026 року новому стягувачу - ТОВ ФК “Кредит-Капітал” копію апеляційної скарги з додатками та ухвалу про відкриття апеляційного провадження, яка отримана ТОВ ФК “Кредит-Капітал” 16 лютого 2026 року, що підтверджується інформацією з сайту АТ Укрпошта, номер R067101405548.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Обставини справи.
27 лютого 2008 року між ВАТ “Родовід Банк” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Ск-201-000110/2-2008 (далі — Кредитний договір), на підставі якого відповідачці відкрито картковий рахунок та надано платіжну картку, а також споживчий кредит у розмірі 5454,50 грн зі сплатою 7 відсотків річних за користування кредитними коштами та строком дії до 26 лютого 2010 року.
Із наданого ПАТ “Родовід Банк” розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29 січня 2013 року заборгованість за кредитним договором №Ск-201-000110/2-2008 від 27 лютого 2008 року становить 49901,60 грн, з яких: 4357,28 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 502,86 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 2435,42 грн - плата за управління кредитом; 42606,04 грн — пеня, яка нарахована за період з 30.01.2012 по 28.01.2013 за несвоєчасне повернення кредитних коштів, сплати процентів та внесення плати за управління та обслуговування кредиту.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
У пункті 1.1.5 Кредитного договору зазначено, що Банк надає Держателю споживчий кредит у розмірі 5454,50 грн строком дії до 26 лютого 2010 року (включно) зі сплатою 7 процентів річних.
Отже, право Банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом 26 лютого 2010 року строку кредитування, а тому нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону, зокрема ст. 1048 ЦК України.
Це ж стосується і неустойки (штраф, пеня), під якою згідно з частиною першою ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання. За змістом ст. ст. 546, 549, 550, 551 ЦК України неустойка за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Із наданого ПАТ “Родовід Банк” розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості у розмірі 49901,60 грн розрахована за період з 30 січня 2012 року по 28 січня 2013 року, тобто поза межами визначеного умовами кредитного договору строку кредитування, що не передбачено законом.
За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені, нарахованих за період з 30 січня 2012 року по 28 січня 2013 року, судом першої інстанції задоволено помилково. 
Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.
Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року (справа № 695/3474/17).
Оскільки, нарахування ПАТ “Родовід Банк” плати за обслуговування кредиту та пені за несвоєчасну її сплату не ґрунтується на вимогах закону, а тому у задоволенні таких вимог також необхідно відмовити.
Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому останній вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення із ОСОБА_1 неповернутої суми тіла кредиту 4357,28 грн є законним та обгрунтованим.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту, оскільки строк кредитування закінчився 26 лютого 2010 року, тоді як з даним позовом ПАТ “Родовід Банк” звернулось 26 лютого 2013 року (підтверджується штемпелем, який міститься на конверті, в якому містилась позовна заява), тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Отже, встановивши, що заявлені позивачем до стягнення проценти за користування кредитом, плата за обслуговування (управління) кредитом та пеня нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування і не ґрунтуються на вимогах закону, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Водночас неповернення відповідачкою фактично отриманих кредитних коштів свідчить про порушення грошового зобов`язання, а тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення тіла кредиту у сумі 4 357,28 грн. 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції — скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, плати за обслуговування (управління) кредитом та пені з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту 4357, 28 грн слід залишити без змін. 
Враховуючи, що резолютивна частина заочного рішення містить лише загальну суму стягнутої судом заборгованості 49 901, 60 грн, без вказівки про її складові, тому абзац другий резолютивної частини заочного рішення слід викласти в редакції цієї постанови, вказавши про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у сумі 4357, 28 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Іщука Костянтина Валентиновича — задовольнити частково.
Заочне рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2013 року — скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства “Родовід Банк” про стягнення із ОСОБА_1 процентів у сумі 502, 86 грн, плати за обслуговування (управління) кредитом у сумі 2435, 42 грн та пені у сумі 42606, 04 грн за період з 30 січня 2012 року по 28 січня 2013 року за кредитним договором №Ск-201-000110/2-2008 від 27 лютого 2008 року.
Абзац другий резолютивної частини заочного рішення Бережанського районного суду від 11 квітня 2013 року викласти у такій редакції:
“Стягнути із ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства “Родовід Банк” заборгованість за кредитним договором №Ск-201-000110/2-2008 від 27 лютого 2008 року у сумі 4357, 28 грн”.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 7 квітня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Костів О.З.

Храпак Н.М.