ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/868/21  Номер провадження 22-ц/814/331/26	Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Лобов О.А., Пилипчук Л.І.
Секретар:Горбун К.О.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Конюшенко Марії Анатоліївни на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Прядун Анна Віталіївна, про визнання заповіту не дійсним, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Прядун Анна Віталіївна, про визнання заповіту не дійсним.
Від представника позивача адвоката Ольховської М.М. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, оскільки позивач з 11.12.2024 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та виконує бойові завдання в зоні бойових дій з 23.03.2025 року, про що надала відповідну довідку від 07.04.2025 року, а також має намір брати особисту участь під час судового розгляду справи по суті.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13 червня 2025 року клопотання представника позивача адвоката Ольховської М.М. – задоволено.
Зупинено провадження у справі № 545/868/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Прядун Анна Віталіївна, про визнання заповіту не дійсним - до припинення перебування позивача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України під час воєнного стану або залучення до проведення антитерористичної операції.
Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив відповідач . Скарга мотивована тим , що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права .
Апелянт вказує, що відповідно до ч.3 п.1 ст. 326 ЦПК України суд не зупиняє провадження у справі: у випадках, встановлених пунктами 1-3 частини другої цієї статті, якщо учасник справи веде справу через свого представника. 
Як вбачається із матеріалів справи, позов поданий ОСОБА_3 через його представника адвоката Ольховську М.М., яка приймає участь у розгляді справи. Посилання суду на те, що позивач має намір бути присутнім особисто в судовому засіданні не відповідає дійсності, оскільки справа в провадженні місцевого суду перебуває із травня 2021 року, протягом 4 років позивач жодного разу не був присутнім на судових засіданнях, а його представник всіляко намагалася затягнути розгляд справи зловживаючи своїми процесуальними правами, оскільки проведені судово-медичні експертизи повністю спростували мотиви поданого позову і наразі позивач не зацікавлений у винесенні законного та справедливого рішення.
При цьому, відповідно до ухвали Полтавського районного суду від 05.02.2025 вже було відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Ольховської М.М. про зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України . Своє рішення місцевий суд тоді мотивував тим, що позивач має представника, яка представляє його інтереси і особиста участь останнього в засіданнях не є обов`язковою, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі. 
Наразі, оскаржувана ухвала мотивована тим, що позивач проходить службу у ЗСУ та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, при цьому суд не аргументував, що саме змінилося із позицією про не обов`язкову участь позивача в судових засіданнях.
У зв`язку із вказаним апелянт просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 червня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено , що згідно довідки № 6/102-О-21-Аз від 07.04.2025 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.12.2024 по теперішній час. Виконує бойові завдання в зоні бойових дій з 23.03.2025 року.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.251, п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Вказана норма процесуального закону є імперативною, суть якої зводиться до того, що учасник справи (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) на час розгляду справи в суді виконує конституційний обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, передбачений статтею 65 Конституції України, та у зв`язку з цим не може реалізувати свої процесуальні права та нести процесуальні обов`язки.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.
За приписами абзацу 1 статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року №1934-XII (далі Закон №1934-XII), Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Відповідно до статті 3 Закону №1934-XII, Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року (далі Закон №1932-ХІІ), участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
Визначення військового формування міститься у статті 1 Закону №1932-ХІІ та означає створену відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1934-XII, особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до пункту 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
У постанові від 12 листопада 2025 року (справа №754/947/22, провадження №14-74цс25) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що:
«Профільне законодавство, зокрема Закон №3543-XII та Закон №1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.
З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.
Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року справа № 754/947/22 зазначає, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі».
На підтвердження проходження  ОСОБА_2  військової служби суду першої інстанції було надано довідку військової частини  НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 № 6/102-О-21-Аз від 07.04.2025, яка видана  ОСОБА_2  , про те, що він мобілізований та перебуває на військовій службі у військовій частині  НОМЕР_1 .
Вказана обставина підтверджена також інформацією, наданою т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданих доказів достатньо для висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі, згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, при вирішенні даного питання судом не було допущено порушень норм процесуального та/або матеріального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367 , 368 , 374 , 375 , 381 - 384 ЦПК України,суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Конюшенко Марії Анатоліївни – залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: О.А. Лобов

Л.І. Пилипчук