ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/6903/21
Провадження № 22-ц/820/963/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Демчук В.М.
за участю: прокурора Ткачук Н.С., представника відповідачки – адвоката Савченко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником - адвокатом Савченко Оксаною Володимирівною, на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року (суддя Швець О.Д.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У листопаді 2021 року керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області, про визнання незаконним та скасування рішення Устянської сільської ради, скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області № 15 від 12.09.2014 «Про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою» надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0600 га, для ведення садівництва в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
Рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області №7 від 19.03.2015 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку, площею 0,0600 га, для ведення садівництва, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106.
На підставі даних рішень ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10.04.2015, видане Реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на земельну ділянку, площею 0,0600 га, для ведення садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2020, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Цвіляк А.О. та зареєстрований в реєстрі за №529, ОСОБА_1 передав у власність (продав) ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку.
Вказане рішення Устянської сільської ради прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню, земельна ділянка підлягає поверненню, у Державному земельному кадастрі слід внести запис про скасування державної реєстрації земельної ділянки, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно слід внести запис про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку. 
За результатами опрацювання даних із Публічної кадастрової карти України, співставлення план-схеми проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОСОБА_1 , експлікації земель за ф.6 ЗЕМ, плану-схеми розташування земельних ділянок, а також враховуючи картографічні матеріали проєктної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища по Кам`янець-Подільському району, вказана земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.
Згідно з інформацією Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Сірет від 13.07.2021, останнім за результатами співставлення місця розташування земельної ділянки з використанням інтернет-ресурсу Публічна кадастрова карта України, з Проєктом водоохоронної зони лівого берега водосховища Дністровської ГЕС встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.
Прибережна захисна смуга і водоохоронна смуга на лівому березі Дністра, в тому числі і на території с. Устя Кам`янець-Подільського району визначені проєктною документацією, розробленою інститутом «Укрдіпроводгосп» у 1988 році.
Крім того, за результатами перевірки, проведеної 24.06.2021 Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області за участі першого заступника сільського голови Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради проведено обстеження прибережної захисної смуги річки Смотрич на території Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, про що складено акт обстеження земельної ділянки №42/01 від 24.06.2021.
Згідно з вказаним актом, встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, всупереч вимогам ст. ст. 60, 61, 84 ЗК України та ст. 88 ВК України, знаходиться в межах Дністровського водосховища, а також наявні факти підсипання грунту. 
Також, 23.07.2021 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель в Хмельницькій області - Івасишеною О.Ю. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки, окрім інших, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106. За результатами проведеної перервірки встановлено, що вказана земельна ділянка вільна від забудови та розташована в межах прибережної захисної смуги. Акт перервірки від 23.07.2021 №325-ДК/283/АП/09/01-21. 
Пунктами 1,4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 р. №486, визначено, що розміри і межі водоохоронних зон визначається проєктом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагенством і територіальними органами Держземагенства. Відсутність такого проєкту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно визначеній смузі від урізу води. 
Таким чином, спірна земельна ділянка передана в приватну власність для ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст. 59, 60, 61, 84 Земельного кодексу України та ст.ст. 85, 88 Водного кодексу України, оскільки надання земель прибережної захисної смуги у приватну власність законодавством не передбачено. З огляду на викладене, Устянська сільська рада, як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прийняла незаконне рішення та в порушення вимог земельного та водного законодавства передала у приватну власність спірну земельну ділянку комунальної власності, що належить до земель водного фонду, а тому рішення Устянської сільської ради №7 від 19.03.2015 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » суперечить вимогам законодавства, порушує цивільні права та інтереси, що згідно зі ст. 21 ЦК України, ст. 152 ЗК України є підставою для визнання його незаконним та скасуванню. 
Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної теирторіальної громади. У такому разі позовні вимоги щодо спірної земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж всього часу порушення прав законнного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Зазначає, що позов подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги із посиланням на положення статті 13 Контитуції України, ст. 21 Земельного кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та агрументованим тим, що приймаючи оскаржуване рішення Устянська сільська рада (на даний час Слобідсько-Кульчієвецька сілсьька рада), як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прийняла незаконне рішення та в порушення вимог чинного законодавства передала у власність земельну ділянку комунальної власності, що належить до земель водного фонду, а тому виступає в якості відповідача у спірних правовідносинах.
Звернення прокурора до суду у цих спірних правовідносинах спрямовано на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у комунальну власність земельних ділянок, які розташовані у прибережній захисній смузі.
Держава має право обмежувати права людини тільки тоді, коли це дійсно необхідно, і тільки в такому обсязі, в якому ці заходи будуть співрозмірними із пеерслудуваною метою.
Відповідач, вчиняючи незаконні дії, не міг мати законних очікувань того, що придбане за договором не буде повернуто державі для подальшого його ефективного використання у визначених цілях.
Пред`явлення прокурором даного позову відповідає принципу правомірного втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном.
Звертаючись до суду, прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області №7 від 19.03.2015 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 », яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, площею 0,0600 га, для ведення садівництва, що розташована в межах населеного пункту села Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106; зобов`язати ОСОБА_2 повернути Слобідсько-Кульчієвецькій сільській раді земельну ділянку площею 0,0600 га, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер:6822489100:01:001:0106; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, та усіх інших зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:617152768224, номер запису про право власності/довірчої власності: 37033276; скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, площею 0,0600 га, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
У вересні 2025 року виконувачем обов`язків керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури до суду подано заяву про зміну предмету позову, мотивуючи тим, що належним та ефективним способом захисту порушеного права є витребування земельної ділянки водного фонду з незаконного володіння та за таких обставин у спірних правовідносинах підлягає застосуванню ст.. 387 ЦК України, а тому просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області №7 від 19.03.2015 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » на підставі якого ОСОБА_1 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку, площею 0,0600 га, для ведення садівництва, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106; витребувати у ОСОБА_2 в комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради земельну ділянку, площею 0,0600 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106. 
Крім того, просив позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припинення речових прав на неї на ОСОБА_2 залишити без розгляду.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Витребувано у ОСОБА_2 в комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради земельної ділянки, площею 0,0600 га, що знаходиться в межах населеного пункту села Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Хмельницької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в сумі з кожного по 1702,50 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник – адвокат Савченко О.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. При цьому прокуратура жодним чином не доведено порушеного права держави, що є безумовною та достатньою правовою підставою для відмови у задоволенні позову. 
Зауважує, що прокурор діючи фактично в інтересах Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, здійснює оскарження рішення вказаного суб`єкта владних повноважень шляхом пред`явлення до нього відповідних вимог, тобто, Слобідсько-Кульчієвецька сільська рада, в рамках даної справи виступає в якості відповідача та фактичного позивача. Дане свідчить про відсутність підстав для розгляду даного спору судом загальної юрисдикції, що надає суду правові підстави для закриття провадження у цій справі. 
Вважає, що висновком судового експерта за наслідками проведеної судової земельно-технічної експертизи, підтверджено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, не знаходиться в межах прибережної захисної смуги, відповідно, не належить до земель водного фонду. 
Вказує, що набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Тобто, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу, у разі доведення її існування, повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Вважає, що оскільки прокурором не доведено винної, протиправної поведінки набувача права власності, вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку. Відтак, враховуючи факт набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, в силу необізнаності останньої про будь-які обмеження щодо набуття відповідного права й з огляду на їх фактичну відсутність, свідчить про добросовісність дій ОСОБА_2 , як набувача права власності на земельну ділянку, й правові підстави для витребування відповідної земельної ділянки у зазначеного добросовісного відповідача – відсутні.
Звертає увагу на те, що прокурор прийняв на себе функції альтернативного суб`єкта звернення до суду, який не може замінювати належного суб`єкта владних повноважень. Дане свідчить про відсутність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави та недоведеність нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень, що свідчить про пред`явлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду. 
У відзиві на апеляційну скаргу Кам`янець-Подільська окружна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що у спірних правовідносинах порушення інтересів держави полягає у незаконному вибутті з комунальної власності земельної ділянки водного фонду, що завдає шкоди розвитку та функціонуванню територіальної громади, тому реагування прокурора, у даному випадку, спрямоване на задоволення суспільних потреб у відновленні законності при використанні земель водного фонду. Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої Устянською сільською радою для ОСОБА_1 , а в подальшому ОСОБА_2 , які були обізнані щодо незаконності отримання ними у приватну власність спірної земельної ділянки водного фонду, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбулося за цільовим призначенням. 
В судовому засіданні представник відповідачки – адвокат Савченко О.В. підтримала апеляційну скаргу.
Прокурор Ткачук Н.С. в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. 
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що рішенням тридцять четвертої сесії VІ скликання Устянської сільської ради № 15 від 12 вересня 2014 року наданий дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0600 га, для ведення садівництва в с. Устя гр. ОСОБА_1 (т.1 а.с.12).
Рішенням сорокової сесії VІ скликання Устянської сільської ради № 7 від 19 березня 2015 року затверджений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0600 га гр. ОСОБА_1 для ведення садівництва, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, яка розташована в с. Устя, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області. Передано гр. ОСОБА_1 у власність дану земельну ділянку, площею 0,0600 га для ведення садівництва, яка розташована в с. Устя, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області (т.1 а.с.13).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 280826574 від 23.10.2021 земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, площею 0,0600 га, цільове призначення для індивідулаьного садівництва, розташована в с. Устя, Кам`янець-Подільського району, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 37033276 від 24.06.2020) (т.1 а.с.14-15).
На підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 529, посвідченого 24.06.2020 приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Цвіляк А.О., право власності ОСОБА_1 припинено з 24.06.2020, земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_2 (т.1 а.с. звор.14).
Згідно з відповіддю Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області від 25.06.2021 за результатом проведеного обстеження прибережної захисної смуги річки Смотрич та території Слобідко-Кульчієвецької сільської ради встановлено факти підпсипання грунту на прибережній захисній смузі річки Смотрич, земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, до урізу води та безпосередньо у воду. Чим обмежено доступ до води (т.1 а.с. 16).
Згідно з актом обстеження земельної ділянки №42/01 від 24.06.2021, складеного державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області Попиком Є.Є., відповідно ст. 20-3 Закону «Про охорону навколишнього природного середовища, положення про Державну екологічну інспекцію у Хмельницькій області проведено обстеження земельних ділянок, встановлено, що на прибережній захисній смузі річки Смотрич в межах сіл Устя поруч з водолазно-рятувальним відділенням № 4 виявлено насип землі до урізу води та у воді р. Смотрич, чим обмежно доступ громадян до річки. Окрім того в ході обстеження встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, перебуває в межах прибережної захисної смуги р. Смотрич.
Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет надало інформацію № 804/06/2021, що за результатами співставлення місця розташування земельних ділянок з використанням інтернет-ресурсу «Публічна кадастрова карта України» з Проєктом водоохоронної зони лівого берега водосховища Дністровської ГЕС встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, знаходиться в межах ПЗС водосховища. Проєктна окументація водоохоронної зони Дністровського водосховища Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, розроблена інститутом «Укрдіпроводгосп» та затверджена в 1986 р. є чинною.
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки №325-ДК/283/АП/09/01/-21 від 23 липня 2021 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Хмельницькій області відповідно до вимог ст.ст. 6 і 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» проведена перевірка з питання додержання вимог земельного законодавства України під час використання земельної ділянки. Перевіркою виявлено, що земельна ділянка з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, приватної форми власності, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, площею 0,06 га, знаходиться на території Слобідсько-Кульчиєвецької ОТГ Кам`янець-Подільського району в межах с. Устя. На час проведення перевірки земельна ділянка вільна від забудови, вкрита трав`янистою та чагарниковою рослинністю. В ході проведення перевірки здійснювались геодезичні роботи ТОВ «Джафар». Згідно план-схеми земельних ділянок, розробленої ТОВ «Джафар», земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, знаходиться на відстані 15,33 м від урізу води.
Згідно з інформацією Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Сірет №1336 від 13.08.2021, №515 від 28.04.2022, с. Устя, Кам`янець-Подільського району розташоване на лівому березі нижньої течії р. Смотрич, яка на даний час є частиною Дністровського водосховища, та на лівому березі Дністровського водосховища. Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі іх відсутності або якщо містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються згідно з ч. 2 ст. 88 ВК України.
Згідно з інформацією Слобідсько-Кульчиєвецької сільської ради №1372/02-20 від 10.10.2022 р. інформація про встановлену відстань прибережної захисної смуги річки Смотрич та Дністровського водосховища в межах земельної ділянки, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, в сільській раді відсутня.
Відповідно до Робочого проєкту водоохоронних зон лівого берегу водосховища Дністровської ГЕС на території колгоспу «Україна» Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (1988 року), встановлена водоохоронна зона та прибережні смуги. (а.с. 170-192 т. 1) 
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).
Статтею 3 ВК України регламентовано, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.
До земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. (ч. 1 ст. 58 ЗК України)
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;
б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;
в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Згідно з чч. 1, 2 ст. 61 ЗК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.  У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.
Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема: землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. (п. г ч. 4 ст. 83 ЗК України)
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил). 
За змістом зазначених норм права прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, належать до земель прибережних захисних смуг, тобто є землями водного фонду України, щодо якої установлено спеціальний правовий режим, а тому не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_1 .
При цьому, суд першої інстанції, з врахуванням роз`яснень експерта ОСОБА_3 , правильно не прийняв до уваги висновок експерта №133/10.7/2024 від 15.11.2024, за яким земельна ділянка, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106, знаходиться поза межами прибережної захисної смуги до р. Смотрич, оскільки при проведенні експертизи експертом дослідження знаходження спірної земельної ділянки по відношенню до Дністровського водосховища, як водного об`єкту, не проводилось, таке питання на вирішення експертизи не ставилось.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що прокурором не доведено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, є необґрунтованим та спростовуються матеріалами справи.
У справі, ОСОБА_1 , а в подальшому – ОСОБА_2 , яка придбала земельну ділянку у ОСОБА_4 , проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ця ділянка належить до земель водного фонду, виходячи з її розташування в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища, на відстані менше ніж 100 м. Тому оформлення документів про перехід земельної ділянки у їхню приватну власність є таким порушенням закону, про яке зазначені особи могли та повинні були знати на час набуття земельної ділянки кожним із них. А тому, поведінка сторін правочину не була добросовісною. 
Чинне законодавство не передбачає можливість передання у власність земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги. Це обмеження було та залишається доступним, чітким і зрозумілим, а наслідки його недотримання з огляду на приписи ЦК України, ВК України та ЗК України - передбачуваними для будь-якої особи, яка набула у власність земельну ділянку водного фонду. Доводи апеляційної скарги про добросовісність дій ОСОБА_2 щодо набуття права власності на земельну ділянку є безпідставними.
Разом з тим, прокурор у заяві про зміну підстав позову, а суд першої інстанції при ухваленні рішення, помилково вважали застосовними до спірних правовідносин приписи статей 387 і 388 ЦК України, а не статті 391 цього кодексу, з урахуванням того, що позовна вимога спрямована на повернення земельної ділянки в комунальну власність.
У постанові від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)). З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду не зв`язана посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. mutatis mutandis постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55)
За змістом частини першої статті 2 ЦПК України, метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків.
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
За обставинами справи, яка переглядається, мета позивача спрямована на усунення перешкод власникові (територіальній громаді), який не втратив володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (земельною ділянкою водного фонду), у користуванні та розпорядженні цією ділянкою шляхом її повернення від ОСОБА_2 .
Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 36), 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18).
Встановивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ОСОБА_2 , апеляційний суд розглядає вимогу витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки до комунальної власності як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді за правилами негаторного позову.
Для повернення земельної ділянки, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
При вирішенні позовних вимог щодо повернення земельної ділянки обов`язковим є ретельне з`ясування питання щодо правомірності та пропорційності втручання держави у право власності відповідачки на мирне володіння майном (земельною ділянкою).
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).
Колегія суддів враховує, що позовні вимоги в частині повернення земельної ділянки спрямовані на захист суспільного інтересу та відновленні становища, яке існувало до порушення права держави на землю, яка входить до прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.
Повернення державі земельної ділянки, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду.
А тому, колегії суддів вважає, що задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки у справі, яка є предметом апеляційного перегляду жодним чином не порушує прав відповідачки в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового судового рішення про повернення земельної ділянки водного фонду.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності у прокурора законних підстав для представництва інтересів держави та пред`явлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, що дає підстави для залишення позову без розгляду. Оскільки, у цій справі, як зазначив прокурор, Слобідсько-Кульчієвецька сільська рада є порушником у спірних правовідносинах, її дії та рішення призвели до порушення інтересів держави та відповідно територіальної громади (щодо передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду), а прокурор визначений у позові самостійним позивачем, оскільки орган, який мав би захищати інтереси держави (суспільства) від неправомірних діянь у суді, не може здійснювати такий захист та визначений відповідачем у позові.
У постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.
При цьому, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.
Апеляційна скарга не містить доводів до незаконності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про оскарження рішення органу місцевого самоврядування.
У зв`язку з тим, що при подачі апеляційної скарги судовий збір сплачено скаржницею не в повному обсязі, то з відповідачки  ОСОБА_2 на користь держави підлягає 2724 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Савченко Оксаною Володимирівною, задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року в частині задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Повернути у комунальну власність територіальної громади Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована в межах населеного пункту с. Устя Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер 6822489100:01:001:0106.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави 2724 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач      І.В. П`єнта

Судді:       А.П. Корніюк

О.І. Талалай