Справа 753/9574/25
2/729/41/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

"02" квітня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді Демченко Л.М.,
за участю секретарів Шолудько Ю.М., Шлапак Н.А., Роєнко А.П.,
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,
У С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Донька з часу свого народження проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає, життям дитини не цікавиться, у навчальному процесі та повсякденному розвитку участі не приймає, що підтверджується довідкою закладу освіти, довідкою медичного закладу з яких вбачається, що вона вирішує всі питання пов`язані з навчанням доньки, а також медичним її спостереженням, лікуванням. 
Фактичний догляд за дитиною здійснюється нею та за допомоги членів родини, тоді як відповідач не бере участі у забезпеченні умов для належного розвитку дитини.
Тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засідання позивач свої вимоги підтримала з підстав вказаних у позові. Крім того зазначила, що від спільного проживання з відповідачем у них народилась донька ОСОБА_3 . Тривалий час вони проживали в її квартирі в м. Києві. Після фактичного припинення сімейних відносин в 2022 році  відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає, аліменти нею не стягувалися. Однак дитина проявляла інтерес до батька, дуже раділа, коли він їй телефонував. До служби у справах дітей, органів місцевого самоврядування за місцем реєстрації відповідача з приводу встановлення фактичного місця проживання або налагодження участі батька у вихованні дитини не зверталася, заходів щодо залучення відповідача до виконання батьківських обов`язків не вживала. Об`єктивних причин ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків їй не відомо. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача зумовлене, зокрема і необхідністю її виїзду з дитиною за кордон без його згоди на такий виїзд. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що працює нянею у позивачки та фактично бере участь у догляді та вихованні дитини. До початку повномаштабного вторгнення росії відповідач проживав разом з позивачем у її квартирі, але бачила вона його не регулярно: він періодично з`являвся у житті дитини, приходив до неї, спілкувався, проявляв емоційну увагу, однак постійної та системної участі у вихованні не здійснював. Після початку війни контакт відповідача з дитиною фактично припинився, будь-якої стабільної участі у її житті він не брав, а дитина очікувала на його дзвінки та спілкування.
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що востаннє бачила відповідача у квітні 2022 року, коли він залишив місце проживання сім`ї. Після цього будь-якої участі у житті дитини, у тому числі матеріальної допомоги чи підтримки, він не здійснював. Вихованням дитини, її лікуванням займалась її дочка позивач у справі ОСОБА_1 .
Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, яка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких підстав відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце судового засідання. 
Відповідач причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а відтак, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, суд приходить до такого висновку. 
Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, але від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації позивача (а.с.6-8).
Відповідач з 2010 року зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с14). 
В характеристиці початкової школи №295 Дарницького району м. Києва, вказано, що батько з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с.16)
Згідно висновку служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у період фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дитина з моменту народження проживає разом із матір`ю, яка самостійно забезпечує її утримання, виховання, розвиток та задоволення життєвих потреб.
Відповідач участі у вихованні дитини не бере, з нею не спілкується, її життям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Згідно з характеристикою навчального закладу мати дитини активно бере участь у шкільному житті дитини, відвідує батьківські збори та підтримує зв`язок із педагогами, тоді як батько дитини участі у навчальному процесі не бере, зі школою не контактує та на батьківські збори не з`являється.
Батько дитини був належним чином повідомлений про час та місце засідання комісії, однак участі у ньому не брав. За результатами розгляду матеріалів справи, обстеження умов проживання дитини та аналізу наданих документів комісією встановлено, що дитина проживає у належних житлово-побутових умовах разом із матір`ю, яка забезпечує її всебічний розвиток, догляд та виховання.
Мати дитини, яка була присутня на засіданні комісії повідомила про те, що вже чотири роки поспіль ОСОБА_2 не бере участі у житті їх доньки, не допомагає фінансово, не піклується про її розвиток та здоров`я. 
Комісія дійшла висновку, що поведінка батька дитини свідчить про фактичне самоусунення від виконання батьківських обов`язків та відсутність належної участі у вихованні дитини, що має ознаки ухилення від їх виконання. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах дитини та з метою забезпечення її належного захисту (а.с.59–60).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка пропорційності заходу, який може призвести до розриву сімейних зв`язків, вимагає від суду ретельного аналізу обставин справи. При цьому найкращі інтереси дитини є визначальними.
У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та батьків має існувати справедлива рівновага, при якій особлива увага приділяється саме найкращим інтересам дитини, що за своєю природою мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні.
Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання обов`язків щодо виховання дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до експлуатації дитини, примушують її до жебракування чи бродяжництва, або засуджені за умисний злочин щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини і водночас санкцією (відповідальністю) за протиправну винну поведінку матері або батька.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) зазначено, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».
Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 755/3644/19, від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 та від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19.
Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних спорів, який застосовується лише у виняткових випадках і за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особу батька або матері як таку, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Факт недостатнього спілкування батьків з дитиною, неналежної участі у її матеріальному забезпеченні чи вихованні не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають у забезпеченні її права на любов, піклування та належне матеріальне забезпечення. Дитина має право на особливе піклування та свободу формування ставлення до своїх батьків. Аналізуючи встановлені обставини у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні враховувати, що такий захід має істотний вплив на свідомість дитини і тому застосовується лише як крайня міра захисту її прав та інтересів.
У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так і найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої є пріоритетними над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків – позбавлення батьківських прав – має вирішуватися у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу, після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення спору, та дослідження всіх доказів у їх сукупності.
Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути наслідком відсутності сталого спілкування або різних життєвих позицій, сама по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який має розглядатися як виключний та надзвичайний спосіб реагування на недобросовісну поведінку батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22. Зазначена судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Недостатня участь одного з батьків у вихованні дитини не може автоматично бути підставою для позбавлення його батьківських прав; таке втручання допускається лише за умови доведеності винної поведінки у формі умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку особи неможливо (постанови Верховного Суду від 24 серпня 2022 року у справі № 640/13989/19, провадження № 61-19388св21, від 22 серпня 2022 року у справі № 462/1991/20, провадження № 61-21418св21).
Позбавлення батьківських прав є виключним, крайнім заходом впливу, який застосовується лише за наявності доведеної винної поведінки одного з батьків, свідомого та систематичного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також за умови, що застосування інших заходів впливу є недостатнім для належного захисту прав та інтересів дитини. Такий захід може застосовуватися виключно у випадках доведеності обставин, які беззаперечно свідчать про неможливість збереження сімейних правовідносин між батьком та дитиною.
Судові повістки та інші процесуальні документи, які надсилалися за відомими адресами відповідача, поверталися до суду з відмітками «адресат відсутній». Водночас із матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви долучено нотаріально посвідчену заяву відповідача, у якій останній висловлює згоду на позбавлення його батьківських прав та не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.
Разом з тим, виходячи з принципу змагальності сторін та обов`язку суду щодо всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи, суд вжив заходів для належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення його процесуальних прав, оскільки сама по собі наявність такої заяви не звільняє суд від обов`язку перевірити наявність передбачених законом підстав для позбавлення батьківських прав.
Подана до суду нотаріально посвідчена заява відповідача про згоду на позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як самостійна та безумовна підстава для задоволення позову, оскільки позбавлення батьківських прав є виключним заходом впливу, який застосовується судом лише за наявності визначених законом підстав та доведеності винної поведінки одного з батьків.
Суд, незалежно від позиції сторін, зобов`язаний перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та надати оцінку тому, чи відповідатиме застосування такого заходу найкращим інтересам дитини.
Суд критично оцінює висновок служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки він є недостатньо мотивованим та не містить повного і всебічного аналізу обставин, необхідних для вирішення питання про позбавлення батьківських прав.
Зазначений висновок ґрунтується переважно на поясненнях матері дитини та відомостях, отриманих із закладу освіти та закладу охорони здоров`я, однак не містить об`єктивно встановлених та перевірених даних, які б беззаперечно підтверджували наявність у діях відповідача ознак свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків.
У висновку не наведено конкретних фактичних обставин, які б свідчили про систематичне та умисне невиконання ОСОБА_2 обов`язків щодо виховання дитини, не визначено наявності виключних підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а також не обґрунтовано, у чому саме полягає відповідність такого заходу найкращим інтересам дитини та яким чином він сприятиме їх захисту.
Крім того, у висновку відсутній аналіз думки дитини з цього приводу, не досліджено питання щодо наявності чи відсутності реальної загрози для її фізичного, психологічного чи морального розвитку у зв`язку з поведінкою батька.
Суд також звертає увагу, що службою у справах дітей та сім`ї не наведено відомостей щодо фактичного встановлення та з`ясування місця проживання відповідача, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати свої пояснення, заперечення та взяти участь у розгляді питання в межах роботи комісії.
Окрім цього, у висновку відсутні дані щодо проведення службою у справах дітей та сім`ї будь-якої роботи, спрямованої на врегулювання сімейних відносин між сторонами, з`ясування причин відсутності участі батька у вихованні дитини або вжиття заходів щодо налагодження його участі у житті дитини.
Таким чином, зазначений висновок не може бути покладений судом в основу безумовного висновку про доведеність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі.
Неявка відповідача до органу опіки та піклування та до суду, а також неподання ним відзиву не свідчать про визнання позову чи відсутність заперечень проти позбавлення батьківських прав.
Разом з тим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд у виняткових випадках, за наявності доведеної винної поведінки одного з батьків, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, може відмовити в задоволенні позову, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Виходячи з встановлених судом обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_2 як батько не бере достатньої участі у вихованні дитини, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання доньки стосується, насамперед, урахування якнайкращих інтересів дитини. У разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька стосовно дитини протягом розумного строку після ухвалення судового рішення позивачка не позбавлена можливості повторно ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав. При цьому, при розгляді такої справи суд повинен буде врахувати той факт, що до відповідача раніше застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, та на підставі наданих сторонами доказів оцінити, чи було вчинено ним дії на виконання такого попередження. Залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23, від 04 квітня 2025 року в справі № 6290/3692/23).
Позивач в судовому засіданні пояснила, що раніше, до подачі даної позовної заяви, не ініціювала питання про позбавлення відповідача батьківських прав, або стягнення з нього аліментів на утримання дитини, оскільки до певного часу вважала ситуацію прийнятною та не вбачала необхідності у вжитті таких заходів. 
На даний час звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 зумовлено необхідністю в подальшому вирішення питання щодо можливості виїзду з дитиною за кордон для забезпечення її стабільних умов проживання і виховання, без дозволу батька дитини. При цьому позивачка зазначила, що намагань штучно створити негативні наслідки для відповідача вона не має, а діє, на її думку, виключно в інтересах дитини.
Зазначена обставина не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Ураховуючи зазначене та надаючи оцінку поданим позивачем доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що надані докази на підтвердження обставин ухилення відповідача ОСОБА_2 від участі у вихованні дитини є непереконливими та у своїй сукупності недостатніми для висновку про наявність у його діях свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Суд також враховує пояснення свідків щодо взаємовідносин між дитиною та батьком, з яких убачається наявність певного емоційного зв`язку: дитина проявляла інтерес до батька, очікувала на спілкування з ним, ставила запитання щодо його місця перебування та емоційно реагувала на його відсутність. Наведене свідчить, що повного припинення особистих відносин між батьком та дитиною не відбулося.
Сам по собі факт відсутності активної участі відповідача у вихованні дитини або недостатня комунікація з навчальними та медичними закладами не може автоматично свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки у справах цієї категорії підлягає доведенню саме умисна поведінка, спрямована на самоусунення від виховання дитини.
Разом з тим, наявність або послаблення емоційного зв`язку між батьком і дитиною, а також відсутність постійного спілкування, не може розцінюватися як свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України та не є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав. Подібні обставини можуть свідчити про наявність сімейного конфлікту або порушення комунікації між батьками та дитиною, однак не підтверджують винної поведінки батька.
Позбавлення батьківських прав як виключний захід застосовується лише за умови доведення свідомого, систематичного та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що відповідач повністю самоусунувся від виховання дитини або що його поведінка носила умисний характер та була спрямована на невиконання батьківських обов`язків у значенні, необхідному для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Отже враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. 
Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 164, 165 СК України, ст.ст. 258-259, 264, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_2  про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Найменування сторін: позивач – ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ), відповідач – ОСОБА_2  (АДРЕСА_2 ), третя особа –Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (02096, вул. Ялтинська б.14 м. Київ).
Заочне рішення може бути переглянуте Бобровицьким районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.М.Демченко