Номер провадження 2/243/841/2026
Номер справи 243/1492/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

«12» березня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Хаустової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання – Чернікової Ю.К.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного чужого володіння,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_4 про витребування майна з незаконного чужого володіння, обґрунтовуючи вимоги тим, що 05 липня 2024 року ним було передано ОСОБА_4 в користування автотранспортний засіб VOLKSWAGEN TOURAN VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від транспортного засобу.
Умовою передачі авто був його подальший викуп відповідачем протягом одного року після передавання. Отримавши в користування автомобіль, ОСОБА_4 перестала виходити на зв`язок, кошти не сплачувала, порушуючи умови домовленості щодо сплати коштів за автомобіль.
На час подання позовної заяви коштів за автотранспортний засіб ОСОБА_3 не внесено, автомобіль законному власнику – не повернуто.
На теперішній час автотранспортний засіб перебуває за межами міста Кривий Ріг у володінні ОСОБА_4 без жодних правових підстав, адже відповідач не є власником автомобіля.
Жодних договорів, розтермінування, лізингу та/або інших тотожних договорів автотранспортного засобу між сторонами не укладалось.
З приводу вчинення шахрайських дій зі сторони відповідача, позивачем було подано заяву до ВП 3 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області. Згідно з Витягом з ЄРДР внесено відомості про злочин, але на теперішній час досудове розслідування не проводиться.
Підсумовуючи, позивач просить витребувати у ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , автотранспотний засіб VOLKSWAGEN TOURAN VIN НОМЕР_1 , Державний номерний знак НОМЕР_2 , останнє відоме місце знаходження автотранспортного засобу Львівська область, м. Мостиська, власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу VOLKSWAGEN TOURAN VIN НОМЕР_4 ; ключі від автотранспортного засобу VOLKSWAGEN TOURAN VIN НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_4 повідомлялася про розгляд справи в загальному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив.
У відповідності до п.3 п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне Рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з незаконного чужого володіння не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2024 року ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 в користування автотранспортний засіб VOLKSWAGEN TOURAN WIN WVGZZZ1TZ6W222795, державний номерний знак НОМЕР_2 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від транспортного засобу на умовах подальшого викупу автомобіля відповідачем протягом року.
На час подання позовної заяви всіх коштів за автотранспортний засіб ОСОБА_3 не внесено, автомобіль законному власнику – не повернуто.
Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; дата першої реєстрації в України 07 серпня 2024 року; рік випуску 2006; номер документа НОМЕР_5 ; орган, що видав ТСЦ 1248; власник – ОСОБА_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ; марка VOLKSWAGEN TOURAN; VIN НОМЕР_1 ; повна маса 2140 кг; маса без навантаження 1608 кг.
Відповідно до Витягу з Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12025041730000579, дата внесення – 29 квітня 2025 року, в короткому викладі обставин вказано, що ОСОБА_3 , звернувся з заявою щодо того, що на початку серпня 2024 року, невстановлена особа, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом купівлі авто VOLKSWAGEN TOURAN VIN НОМЕР_1 , заволоділа грошовими коштами у розмірі 180 945,00 грн, чим спричинила матеріального збитку ОСОБА_3 .
Відповідно до Заяви про вчинення злочину від 29 квітня 2025 року №13521, ОСОБА_3 , вказав, що 09 грудня 2024 року йому зателефонував чоловік та повідомив про те, що ОСОБА_4 продала належний позивачу автотранспортний засіб по технічному паспорту, без переоформлення.
Через деякий час з позивачем зв`язалася інші особа, представилася власником автотранспортного засобу та дійсно підтвердила факт продажу авто, яке належить ОСОБА_3 .
За змістом статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Також, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2025 року у справі № 727/348/23 вказано, що предметом доказування у справі про витребування майна з чужого незаконного володіння є: факти, що підтверджують право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння власника (титульного володільця), наявність майна в натурі у особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, і відсутність у такої особи правових підстав для володіння майном.
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Також, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2025 року у справі № 727/348/23 вказано, що предметом доказування у справі про витребування майна з чужого незаконного володіння є: факти, що підтверджують право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння власника (титульного володільця), наявність майна в натурі у особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, і відсутність у такої особи правових підстав для володіння майном.
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Згідно досліджених доказів по справі, факт перебування спірного автомобіля у відповідача не підтверджений. Навпаки є інформація відповідно до Заяви про вчинення злочину від 29 квітня 2025 року №13521, що автотранспортний засіб VOLKSWAGEN TOURAN VIN НОМЕР_1 знаходиться у володінні іншої особи, окремо від відповідача.
Судом встановлено, що позивач добровільно передав транспортний засіб, ключі та реєстраційні документи іншій особі (первісному покупцеві) без належного оформлення Договору купівлі-продажу, розраховуючи на подальшу оплату вартості майна.
Позивач добровільно передав відповідачу автомобіль, ключі та реєстраційні документи, отримавши частину грошових коштів як оплату. Решта суми, за домовленістю сторін, мала бути сплачена пізніше.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, майно може бути витребуване від добросовісного набувача лише у разі, якщо воно вибуло з володіння власника поза його волею.
Враховуючи, що позивач власноруч передав майно відповідачу, розраховуючи на виконання ним грошового зобов`язання, суд приходить до висновку, що факт вибуття автомобіля з володіння позивача відбувся за його добровільною згодою. Невиконання відповідачем обов`язку щодо остаточного розрахунку за товар не свідчить про вибуття майна поза волею власника в розумінні ст. 388 ЦК України, а є ознакою цивільно-правового спору щодо виконання умов договору.
Верховний Суд у своїх висновках (зокрема, у Постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 752/5281/20 ) наголошує, що власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.
Подібні висновки щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, у випадку добровільної передачі автомобіля у тимчасове користування, тобто за наявності відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі також було висловлено Верховним Судом: у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, у Постанові від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20) та у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23).
Із указаними правовими висновками погоджується Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Підстав для відступу від цих висновків не встановлено.
Щодо форми правочину, суд зазначає, що згідно зі ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення. Позивач, передавши автомобіль, ключі та документи відповідачу, фактично підтвердив волевиявлення на передачу права володіння та користування майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами (крім свідчень свідків).
Суд бере до уваги, що сам факт передачі автомобіля та отримання частини коштів (що не заперечується сторонами) свідчить про наявність реальної волі власника на відчуження майна. Таким чином, навіть за умови недотримання процедури реєстрації договору в сервісному центрі МВС, майно вибуло з володіння позивача за його волею.
Передача власником ключів та реєстраційного документа на автомобіль іншій особі є підтвердженням добровільності вибуття майна з володіння власника. За таких обставин, механізм віндикації, передбачений ст. 388 ЦК України, не може бути застосований для повернення майна від наступних набувачів, оскільки відсутня обов`язкова умова — вибуття майна поза волею власника.
Позивач помилково ототожнює поняття "незаконне володіння" та "невиконання грошового зобов`язання". Оскільки відповідач заволодів майном на підставі добровільної домовленості з позивачем, таке володіння не є первісно незаконним у розумінні ст. 387 ЦК України.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини й майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником Договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Отже, даний позов пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно.
Також, оскільки під час розгляду справи зясовано, що транспортний засіб фактично перебуває у володінні третьої особи, яка не є відповідачем у справі, позов предявлено до неналежного відповідача. Віндикаційний позов може бути задоволений лише до особи, яка на момент розв`язання спору фактично володіє майном.
За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту (віндикація) є неефективним та не відповідає вимогам закону. Належним способом захисту прав позивача у даному випадку є стягнення заборгованості за договором або відшкодування збитків з особи, якій автомобіль був проданий спочатку».
Підсумовуючи, суд вважає за потрібним відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з незаконного чужого володіння.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 206, 218, 388 ЦК України, 2, 4, 13, 263, 264, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного чужого володіння – відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2026 року, якою накладено арешт на:
- транспортний засіб VOLKSWAGEN TOURAN WIN WVGZZZ1TZ6W222795 державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу VOLKSWAGEN TOURAN WIN НОМЕР_4 ;
- ключі від автотранспортного засобу VOLKSWAGEN TOURAN WIN WVGZZZ1TZ6W222795.

 Та якою заборонено ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_3 та/або іншим особам користування автотранспортним засобом VOLKSWAGEN TOURAN WIN НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового Рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового Рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття Постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного Рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне Рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного Рішення суду.

Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року. 

Головуючий:
суддя Слов`янського 
міськрайонного суду        Т.А. Хаустова