Номер провадження: 22-ц/813/2880/26 
Справа № 947/10591/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Старостін Сергій Олексійович, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2025 року про відмову у прийнятті заяви про зміну позовних вимог та повернення її заявнику, постановлену під головуванням судді Бескровного Я.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, 

встановив:

27.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
04.11.2025 року представник ОСОБА_3 – адвокат Старостін С.О. звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2025 року адвокату Старостіну С.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , було відмовлено у прийнятті заяви про зміну позовних вимог (в порядку ст. 49 ЦПК України), та її повернуто заявнику (т.3, а.с.149).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Старостін С.О. ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т.3, а.с.165-172).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.02.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення  заяви позивачеві (заявникові) передбачено п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України.
За змістом ч.2 с. 369 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про повернення заяви, що передбачено п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через відключення електроенергії в приміщенні Одеського апеляційного суду, датою ухвалення даного судового рішення є 16.02.2026 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2025 року (т.3, а.с.181), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (т.3, а.с.182-184), що передбачено ст. 130 ЦПК України. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви позивача про зміну позовних вимог та повернення її заявникові, суд першої інстанції виходив із того, що зі змісту позовної заяви (уточненої) від 04.11.2025 року вбачається, що позивачем було подано не заяву про зміну предмету позову, а порушено низку позовних вимог з посиланням на нові обставини, тобто фактично змінюється не тільки предмет позову, а й підстави позову, що є не припустимим (т.3, а.с.149).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 

Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Так, 27.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а саме просила суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 15/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 661,6 кв.м..
Крім того, 04.11.2025 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Старостіна С.О., звернулася із заявою про зміну позовних вимог, а саме просила суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 15/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 661,6 кв.м., а також просила виділити ОСОБА_1 в натурі у власність 15/100 часток спадкового майна житлового будинку за вказаною адресою (т.3, а.с.96-100).
Тобто, перша позовна заява не змінена на підставі заяви позивача від 04.11.2025 року, а уточнена тим, щоб визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 15/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 . Крім того, позивачем було уточнено назву вулиці, на якій розташований спірний житловий будинок, та замість АДРЕСА_1 було зазначено ОСОБА_5 . 
Зміна назв вулиць є прерогативою органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч.ч. 1,2 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної).
Інша вимога позивача у даній справі: виділити ОСОБА_1 в натурі у власність 15/100 часток спадкового житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою. Тобто в даному випадку, зазначена вимога позивача є похідною вимогою, вирішення якої залежить від розгляду першого позову.
Таким чином, звертаючись із заявою 04.11.2025 року про зміну позову, позивачем було уточнено позовні вимоги, заявлені у першому позові, при цьому не заявляючи нових вимог та не вказуючи нових обставин. 

Проте, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та прийшов до невірного висновку, що зміст позовної заяви (уточненої) від 04.11.2025 року містить нові позовні вимоги та нові обставини, тобто змінено не тільки предмет позову, а й підстави позову, тим самим порушив право позивачки на доступ до суду, що є не припустимим. 

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що за змістом ст.ст. 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або порушених, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спосіб захисту має бути ефективним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвалу прийнято не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу – скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Старостін Сергій Олексійович, задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2025 року про відмову у прийнятті заяви про зміну позовних вимог та повернення її заявнику – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева