ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/44045/24 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Закарпатської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року, суддя Шевченко А.В., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкоз» до Закарпатської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкоз» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці Державної митної служби України, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA 305000/2024/000064/1 від 27.08.2024.
Позовні вимоги обґрунтувано тим, що відповідачем прийнято протиправне рішення про коригування митної вартості товарів, внаслідок чого скориговано заявлену позивачем за ціною контракту митну вартість імпортованого ним товару, що призвело до порушення його прав та законних інтересів, оскільки подані позивачем митному органу документи, відповідають встановленим законодавчим вимогам та підтверджують заявлені відомості про митну вартість товару, у той час, як визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за резервним методом, здійснено з порушенням вимог митного законодавства.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Закарпатської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA 305000/2024/000064/1 від 27.08.2024.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкоз» (ЄДРПОУ: 37640521; адреса: 03028, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 22А) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної митної служби України (ЄДРПОУ 43985560; адреса: 88000, місто Ужгород, вулиця Собранецька, 20).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Закарпатська митниця звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкоз» укладено з компанією «PANARIAGROUP INDUSTRIE CERAMICHE S. P.A - DIV. TRADE» (далі - Продавець) зовнішньоекономічний контракт на поставку товарів від 20.07.2023 № 20/07-2023, на поставку в Україну товару, а саме керамічної плитки в асортименті та за цінами, зазначеними в інвойсах, що додаються до кожної поставки.
У подальшому, продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного контракту від 20.07.2023 № 20/07-2023, додаткової угоди № 1 від 20.05.2024, рахунку-фактури (інвойсу) від 21.08.2024 №7061.888 здійснено поставку позивачу товару: «Плитка керамічна (з керамограніту) оздоблювальна для мостіння і покриття підлоги, печей, камінів або стін з коефіцієнтом поглинання води не більше 0,5 мас%:, виробник GREY HAMMERTD/RTT, 133Р, розміром 20х600х1200 мм., арт. EGXPR, 177,12х2,246кор».
Для здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту та випуску товару у вільний обіг, декларантом позивача до Закарпатської митниці подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД) від 26.08.2024 №24UA305160025711U4, в якій задекларовано вищевказаний товар.
Митна вартість товару заявлена декларантом позивача за основним методом, відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 та статті 58 Митного кодексу України (далі - МК України) за ціною договору.
Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією від 26.08.2024 № 24UA305160025711U4 надано наступні документи: контракт №20/07-2023 від 20.07.2023, додаткову угоду №1 від 20.05.2024, рахунок-проформу від 16.07.2024 № 9798.824, інвойс від 21.08.2024 №7061.888, прайс-лист від 01.07.2024, платіжну інструкцію №19 від 17.07.2024, митну декларацію країни відправлення №24ІТQ3.J010039552Е3 від 22.08.2024, договір про надання послуг декларування товарів від 15.05.2023 №1505/21, документи на підтвердження вартості перевезення товару, зокрема: заявка до договору №20/08/2024 від 20.08.2024 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 20.08.2024, договір перевезення вантажів №20/08/2024 від 20.08.2024, рахунок на оплату від 22.08.2024 №457, довідка про транспортні витрати №213 від 22.08.2024, автотранспортна накладна № б/н від 21.08.2024.
26 серпня 2024 року позивачем було отримано від Закарпатської митниці Держмитслужби повідомлення ідентифікатор b526сf7d-аеdf-41b0-а3ас-4е3581100с42, в якому запитувались додаткові документи на підтвердження митної вартості.
У відповідь на повідомлення позивачем було надано пояснення листом від 27.08.2024 № 23. 
27 серпня 2024 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА305000/2024/000064/1, яким збільшено митну вартість задекларованих товарів.
27 cерпня 2024 року відповідачем було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА305160/2024/000286.
27 серпня 2024 року позивачем було подано митну декларацію №24UА 305160025894U5 із скоригованою митною вартістю.
27 серпня 2024 року відповідачем було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА305160/2024/000288, у зв`язку з невірно вказаною валютою в митній декларації.
27 серпня 2024 року позивачем було подано митну декларацію №24UА 305160025903U2 із скоригованою митною вартістю (копія додається).
Внаслідок збільшення митної вартості сума митних платежів, які підлягали сплаті позивачем збільшилась на 21 552,11 грн.
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару № UA 305000/2024/000064/1 від 27.08.2024, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України (далі - МК України), Податкового кодексу України (далі - ПК України) та інших законів України з питань оподаткування.
За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша МК України).
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі статтею 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої статті 58 МК України.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
У відповідності до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товару, а саме документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).
Згідно з частиною шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічне правова позиція викладена Верховним Судом в постановах у справі № 815/4477/15 від 21.01.2020, у справі № 813/1350/14 від 14.01.2020, у справі № 160/8775/18 від 18.12.2019.
Як убачається із матеріалів справи, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, а саме у графі 33 відповідач зазначає розбіжності, які на його думку унеможливили митне оформлення задекларованих товарів за основним методом і стали підставою для здійснення коригування.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, надані позивачем документи у повному обсязі підтверджують факт визначення митної вартості товару за першим (основним) методом - за ціною договору, оскільки позивачем разом з митною декларацією від 26.08.2024 № 24UA305160025711U4 було подано відповідачу всі необхідні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, пунктом 7 зовнішньоекономічного контракту № 20/07-2023 від 20.07.2023 передбачено 100% передплати за товар.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України, документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару
Позивачем було сплачено в повному обсязі вартість товару згідно рахунку-проформи від 16.07.2024 № 9798.824, що підтверджується платіжною інструкцією № 19 від 17.07.2024.
Згідно зі статтею 49 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.
У відповідності до статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних з продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Товарна партія поставлялась на умовах, згідно міжнародних торговельних правил «Інкотермс 2010» EXW .
Базис поставки EXW, визначений в Міжнародних торговельних правилах «Інкотермс 2010», означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Продавець не має зобов`язань щодо укладання договору страхування.
Відповідно до листа Раnаrіаgrup Іndastry Сеrаmiche S.Р.А - Dіv ТRАDЕ для матеріалу ЕОХРR50 GREY НАММЕRED RTT 20ММ 600X1200 в кількості 177,12м2, 246 коробок, загалом 7 палет, згідно з інвойсом №7061.888 від 21.08.2024, сума якого 4 162,32 Євро, була застосована фіксована ціна повних палет 23,5 євро за 1м2, в ціну входить упаковка, маркування та навантажувальні роботи на території фабрики.
Таким чином, довідка від 22.08.2024 № 213 містить достовірні відомості щодо витрат позивача на транспортування товару.
Щодо зазначення в копії митної декларації країни відправлення від 22.08.2024 №24IТQ3J010039552Е3, графа 20 умови поставки вказано - муніципалітет 41034 Finale Emilia, що суперечить інформації, наведеній в інших товаросупровідних документах, а саме муніципалітет Тоаnо. 
При заповненні митної декларації країни відправлення від 22.08.2024 №24IТQ3J010039552Е3 експедитором компанії ЕLЕN-LUХ-FIVЕ SRL була допущена помилка в графі 20 умови поставки, де вказано - муніципалітет 41034 Finale Emilia, замість муніципалітету 42010 Тоаnо, компанія ЕLЕN-LUХ-FIVЕ SRL визнала дану помилку приславши лист та виправлену декларацію. Також в Інвойсі, СМR, які передані до митного органу та DDТ (товарно транспортна накладна, яка супроводжує товар на території Італії), в основних документах, які виписані фабрикою, умови поставки вказані згідно з місцем завантаження товару - муніципалітет 42010 Тоаnо.
Разом з тим, відповідачем вказано в рішенні, що згідно прайс-листа, наданого до митного оформлення, ціну за товар розподілено за наступними ознаками: ціна за повне замовлення палет 23,5 ЕURО/m2 та ціна для замовлення розділених піддонів 24,5 ЕURО/m2. Однак документально не підтверджено умови заявлені в прайс-листі, тобто замовлення на який саме тип товару здійснено, до митного оформлення не надано.
Водночас, як вірно зауважено судом першої інстанції, замовлення на товар не є документом, що підтверджує митну вартість згідно з частин другої, четвертої статті 53 МК України та який підлягає оцінці на наявність розбіжностей відповідно до частини статті 53 МК України. Так само такий документ не визначений в переліку додаткових документів, якими може бути підтверджена митна вартість. Замовлення товару було здійснено позивачем засобами телефонного зв`язку, а тому такий документ не міг бути наданий позивачем під час митного оформлення. Водночас він не є обов`язковим документом відповідно до вимог законодавства.
Відповідач посилається виключно на прайс-лист продавця Раnаrіаgrup Іndastry Сеrаmiche S.Р.А - Dіv ТRАDЕ, в той час як заявлена позивачем митна вартість підтверджується сукупністю основних документів, поданих позивачем, зокрема контрактом, проформою-рахунком, інвойсом, банківським документом про оплату.
Відповідно до пункту 1.1. Контракту передбачено, що Продавець зобов`язується поставляти та передавати у власність Покупця Товар (керамічну плитку) в асортименті та за цінами, зазначеними в інвойсах, що додаються до кожної поставки, а Покупець зобов`язується приймати Товар і своєчасно проводити його оплату на умовах цього Контракту.
Згідно з пунктом 5.1. Контракту ціни на Товар встановлюються в інвойсах Продавця в Євро.
Отже, відповідно до умов Контракту інвойс є єдиним документом, що підтверджує узгоджену між Сторонами ціну Товару на конкретну поставку.
Відповідно до рахунку-проформи від 16.07.2024 №9798.824 позивачем було ввезено на територію України товар, який відображено в інвойсі від 01.08.2024 № 7061.739 МД 24UА305160024122U0 та інвойсі від 21.08.2024 № 7061.888, який було додано до митної декларації, вартість однієї одиниці (м2) товару складає 23,5 Євро.
Рахунок-проформу та інвойс було складено продавцем товару Раnаrіаgrup Іndastry Сеrаmiche S.Р.А - Dіv ТRАDЕ, про що свідчить відтиск печатки на них.
Позивачем було оплачено в повному обсязі вартість товару згідно рахунку-проформи від 16.07.2024 № 9798.824, що підтверджується платіжною інструкцією №19 від 17.07.2024.
На відміну від замовлення, контракт, інвойс та платіжний документ про оплату вартості товару віднесено до переліку основних документів, визначених частиною другою статті 53 МК України.
Крім того, та обставина, що позивачем було замовлено саме повні палети і до замовлення позивача була застосовано ціна 23,5 Євро за 1м2 підтверджується листом продавця Раnаrіаgrup Іndastry Сеrаmiche S.Р.А - Dіv, в якому вказано, що для матеріалу згідно з інвойсом №7061.888 від 21.08.2024, сума якого 4162,32 Євро, була застосована фіксована ціна повних палет 23,5 Євро за 1 м2.
Відповідно до частини одинадцятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
Разом з тим, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, відповідач виходив з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості. Однак, в порушення вимог статті 57 МК України митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами.
При цьому, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, зазначені митницею зауваження, розбіжності та невідповідність відомостей, які стали підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.
Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, у спірному рішенні про коригування митної вартості відповідачем не зазначено, які відомості відсутні у поданих документах, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також не обґрунтовано причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих декларантом документів.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем прийнято неправомірне рішення про коригування митної вартості товарів № UA 305000/2024/000064/1 від 27.08.2024, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України. 

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.