Справа № 279/812/26
Номер рядка звіту 69
Провадження № 2/279/1222/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2026 р. 

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересех якого діє представник - адвокат Майстренко Максим Сергійович до ОСОБА_2 про зміну розміру, або звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В :  

Позивач, в інтересех якого діє представник - адвокат Майстренко М.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру, або звільнення від сплати аліментів, зазначивши, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі №279/114/13-ц з нього було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі однієї третьої частини всіх видів доходу. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2024 року у справі №279/6033/24 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу) з 19.09.2024 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Після ухвалення зазначеного рішення його матеріальний та стан здоров`я істотно погіршилися. З 25.032025 року йому встановлена 2 група інвалідності, у зв`язку з чим втратив можливість здійснювати трудову діяльність, а його єдиним джерелом доходу є пенсія по інвалідності, розмір якої є значно меншим за суму аліментів, що підлягають стягненню у визначеному судом розмірі. Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2024 року у справі №279/6033/24 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до однієї шостої частини фактичного доходу (пенсії по інвалідності).
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем подано заперечення на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки надана позивачем довідка з Пенсійного фонду про розмір пенсії підтверджує виключно суму пенсійної виплати та не містить жодної інформації щодо наявності чи відсутності інших доходів, не відображає можливу трудову діяльність, не підтверджує відсутність додаткових джерел надходжень коштів. Такий документ не дає суду повної картини матеріального становища позивача. Крім того, для повного з`ясування обставин необхідною є довідка з органів Державної податкової служби України про отримані доходи. Такий документ містить інформацію про всі задекларовані доходи фізичної особи, у тому числі доходи від трудової діяльності, цивільно-правових договорів, підприємницької діяльності, оренди майна, інших джерел. Саме податкова довідка дозволяє встановити наявність або відсутність офіційно задекларованих доходів, які не відображаються у довідці про пенсію. Також істотне значення має виписка з банківських рахунків позивача за відповідний період. Банківська виписка відображає фактичний рух коштів, усі надходження та списання, що дає можливість встановити реальні грошові потоки, регулярність надходжень, наявність інших джерел доходу, окрім пенсії. Лише аналіз банківських операцій може підтвердити або спростувати твердження позивача про те, що його єдиним доходом є пенсія 
по інвалідності. Ненадання зазначених документів свідчить про неповне та вибіркове подання доказів, що унеможливлює встановлення дійсного матеріального стану позивача. Отже, суду не надано повної інформації про реальний фінансовий стан позивача. Крім того, сам факт встановлення інвалідності II групи не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач не надав жодного доказу неможливості виконання будь-якої трудової діяльності, не подав медичних висновків щодо обмеження працездатності, не підтвердив необхідність постійного лікування, не надав жодних доказів витрат на лікування або придбання лікарських засобів. Таким чином, твердження про істотне погіршення стану здоров`я та матеріального становища є голослівними та документально не підтвердженими. Відомо, що позивач фактично здійснює трудову діяльність в магазині автозапчастин «Автодрайв» без офіційного оформлення з метою уникнення сплати аліментів у розмірі, співмірному з його реальними доходами. Вказані обставини ставлять під сумнів достовірність тверджень позивача про відсутність інших доходів. Також, позивач має заборгованість по виконавчому провадженню АСВП: 37001555 зі сплати аліментів, що утворилася за період до досягнення дитиною повноліття. Вказана заборгованість свідчить про систематичне неналежне виконання ним свого обов`язку щодо утримання дитини. При цьому до встановлення інвалідності та призначення пенсії позивач мав реальну можливість здійснювати трудову діяльність та отримувати дохід, що давало йому можливість належним чином виконувати рішення суду щодо сплати аліментів, однак він цього не робив. Натомість на даний час позивач намагається використати факт встановлення інвалідності як підставу для зменшення розміру аліментів, фактично прикриваючись станом здоров`я, не довівши при цьому наявності обставин, які б об`єктивно унеможливлювали виконання ним батьківського обов`язку щодо належного матеріального забезпечення дитини.
Позивачем відповідь на заперечення не надано.
Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За приписами ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна правовідношення.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Згідно з положеннями до ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Судом встановлено, що на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.02.2013 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 08.01.2013 року і до повноліття дітей, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, для дитини відповідного віку. 
На підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2024 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини заробітку (доходу) з 19.09.2024 року до закінчення навчання у Поліському національному університеті, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.
З 25.03.2025 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності, він не працює та отримує пенсію. Іншого суду надано не було. Викладені відповідачем у запереченні доводи не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами в суді.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143 цс 13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме: з моменту набрання рішенням суду законної сили. 
Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.  
Стаття 273 ч.4 ЦПК України передбачає, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, те що позивачу встановлено 2 групу інвалідності, що свідчить про погіршення стану здоров`я, він не працює, інші встановлені обставини, що мають значення у їх сукупності, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача за судовим рішенням на утримання повнолітнього сина до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. При визначені розміру аліментів судом враховані обставини, передбачені ст.182 СК України. 
Разом з цим, утримання повнолітнього сина є спільним обов`язком батьків, відповідно, відповідач ОСОБА_2 також має виконувати свій обов`язок із забезпечення його потреб.
Згідно з роз`ясненнями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. 

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.181,182,192 СК України, ст.ст. 258-259,263-265,280 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задовольнити.
Змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.11.2024 року (справа 279/6033/24) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частку заробітку (доходу) щомісячно,починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення навчання у Поліському національному університеті, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.  
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач –ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації/проживання:    АДРЕСА_2 , РНОКППНОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації/проживання:    АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Невмержицька О.А.