Справа №567/1940/25
Провадження №2/567/145/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Венгерчук А.О. 
секретар - Дем`янчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

АТ «СЕНС БАНК» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.07.2021 в розмірі 62 935,98грн., посилаючись на те, що відповідно до угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.07.2021 року банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором, який зобов`язувався повертати в порядку та на умовах, визначених таким договором, сплачувати комісію та інші передбачені договором платежі в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 
Зазначає, що відповідно до положень ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та закону. 
Позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. 
В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував та допустив виникнення заборгованості, розмір якої становить 62 935,98 грн., яка згідно розрахунку заборгованості складається з: 26 808,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36127,24 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом. 
З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимогу залишено відповідачем без реагування.
За наведених обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 62 935,98 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та 5 540,47 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 05.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
З матеріалів справи судом встановлено, що 22.07.2021 між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» (після перейменування – АТ «СЕНС БАНК») укладено угоду про надання споживчого кредиту за умовами кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії "Кредит-готівкою" №501341961, згідно якої банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 30 000 грн.
Вказана угода була укладена сторонами на підставі підписаної відповідачем оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501341961 від 22.07.2021, а також акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501341961.
Умовами вказаного договору сторони узгодили, що сума кредитної лінії складає 30 000 грн; розмір процентної ставки за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою становить 45% річних; тип процентної ставки фіксована; строк кредиту – 36 місяців.
Сума кредиту, що може бути доступна клієнту в будь-який час протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії та угоди у межах ліміту кредитної лінії, вказаного в акцепті пропозиції на укладення угоди повідомляється банком клієнту у порядку, визначеному договором.
Таким чином 22.07.2021 р. між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит для власних потреб та ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання погашати отриманий кредит та відсотки за користування кредитом щомісячно у розмірі та в строки, передбачені договором, що підтверджується офертою на укладання угоди про надання кредиту від 22.07.2021р., акцептом публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про надання споживчого кредиту від 22.07.2021р. та паспортом споживчого кредиту від 22.07.2021 р. 
Одночасно із акцепту публічної пропозиції банку від 22.07.2021 р., оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту та паспорту споживчого кредиту, які підписані власноручно відповідачем, судом встановлено, що ОСОБА_1 підтвердив, що перед укладенням кредитного договору він ознайомився з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та погодився з тим, що вищенаведені документи становлять між ним та банком кредитний договір, окрім того відповідач своїм підписом підтвердив факт отримання усієї інформації щодо умов кредитування та взяв на себе зобов`язання щомісяця здійснювати повернення кредиту в розмірі мінімального щомісячного платежу. 
Укладений між сторонами договір відповідає вимогам ст.ст.626, 627, 628, 633, 634 ЦК України.
Дія договору між позивачем та відповідачем підтверджується фактом користування ОСОБА_1 кредитними коштами, зарахування яких було здійснено на його банківський картковий рахунок в обумовленому сторонами кредитного договору розмірі, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника та меморіальним ордером №416614081 від 22.07.2021.
Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. 
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Підписавши договір, відповідач підтвердив, що погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, однак здійснювані ним платежі були не регулярними та в недостатньому розмірі. 
Отже, відповідач не лише користувався кредитними коштами, а й фактично визнав укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та часткове погашення заборгованості.
Вказані обставини відповідачем не спростовані.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 23 лютого 2020 року по справі №127/23910/14-ц.
З урахуванням вказаних обставин суд дійшов висновку, що отримання відповідачем коштів за вказаним договором, а також користування кредитними коштами та сплата платежів підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитною карткою, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.
Відповідач не надав до суду відповідних доказів про своєчасне та у повній мірі повернення банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, який відповідає витягу з карткового рахунку відповідача.
Таким чином, суд відповідно до вказаних норм ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України дійшов висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору, згідно якого він взяв на себе зобов`язання погашати кредит, відсотки за користування кредитом щомісячно у розмірі мінімального щомісячного платежу та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 22.07.2021 р. по 24.04.2025 р. та розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення частини кредиту, що залишилася в розмірі 26 808,74 грн. за простроченим тілом кредиту. 
Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Умовами договору передбачено, що ОСОБА_1 надається кредит зі сплатою відсотків за його користування за фіксованою ставкою з розрахунку 45% річних.
Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем та не спростованої відповідачкою, борг ОСОБА_1 зі сплати відсотків за користування кредитом становить 36 127,24 грн. та на даний час не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідач не надала суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості (за тілом кредиту та за нарахованими відсотками за користування кредитом), а відтак наданий банком розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.
При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надала.
З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 62 935,98,44 грн., з яких: 26808,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредитом; 36 127,24 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом.
При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного.
За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 5 540,47 грн.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером.
Згідно з положеннями ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. 
Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23.01.2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.
З наданих суду доказів вбачається, що 28.01.2025 року між позивачем АТ "Сенс Банк" та адвокатським об`єднанням "Смарт Лекс" було укладено договір про надання послуг №1006 та адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати клієнту необхідну правничу допомогу.
Згідно п.3.1 договору, за надання послуг, що полягають у вчинення виконавцем дій, передбачених п.1.1.1 та п.1.1.2 цього договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: - за підготовку і подання позовної заяви до суду 375 грн., - за отримання рішення суду - 225 грн., - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85%. 
Одночасно при вирішенні заявлених вимог позивача в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором суд також приймає до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 року (справа №905/1795/18) та від 08.04.2020 року (справа №922/2685/19), відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Суд також має враховувати чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у праві, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги, та інші обставини.  
Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ч.3 ст.141 ЦПК України відповідно до яких передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат : 1) їх дійсність 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Окрім того, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
Суд враховує, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із стягненням заборгованості за кредитним договором. 
Тобто, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають з відносин фінансового кредитування та є одним з найбільш розповсюджених судових спорів. У спорах такого характеру, за відсутності інших позовних вимог, відсутності протиріч між наявними у справі документами, судова практика є сталою.
Також, спірні правовідносини в цій справі є поширеними, судова практика та законодавства є послідовними, в силу чого формування правової позиції по справі не потребувало значного обсягу часу для підготовки та подання до суду позовної заяви, додаткового аналізу і вивчення практики розгляду таких справ, відтак розмір гонорару адвоката не відповідає критеріям дійсної необхідності його понесення та розумності, а при підготовці позовної заяви у межах даної справи не потребувалось збирання значного об`єму доказів, а також аналізу великої кількості законодавства.
Разом з тим суд враховує, що вирішення спору було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без участі адвоката у судовому засіданні, який подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. При цьому подання заяви про розгляд справи у відсутності представника є правом сторони, а не обов`язком.
З огляду на викладене та беручи до уваги наведені законодавчі приписи та встановлені судом обставини справи та досліджені докази, судом не встановлено, що витрати позивача у заявленому розмірі мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим, як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат у повному обсязі іншою стороною, а відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги у розмірі 4 000 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (юридична адреса: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.100, індекс 03150, код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором № 501341961 від 22.07.2021 року у розмірі 62 935 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 98 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.04.2026.

Суддя Острозького районного суду	Венгерчук А.О.