1	Справа № 335/7623/25  2/335/647/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Шалагінової А. В.,
за участі секретаря судового засідання Савченко О. І.,
представника позивачки адвоката Трачук Н. В.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
представника відповідачки адвоката Василеги І. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 за адресою: вул. Перемоги, буд. 107Б, м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_2 в особі представника адвоката Трачук Наталії Іванівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зміну порядку користування квартирою,

 
ВСТАНОВИВ:

01.08.2025 ОСОБА_2 в особі представника адвоката Трачук Н. І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зміну порядку користування квартирою. 
В обґрунтування позову зазначено, що позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачці-1 ОСОБА_1 належить частки вказаної квартири, а відповідачці-2 ОСОБА_3 частка квартири.
У вказаній квартирі ізольована лише кімната № 5 площею 12,6 кв.м, якою користується відповідачка-1, на дверях цієї кімнати встановлено замок, інші співвласники квартири доступу до цієї кімнати не мають. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2020 в цивільній справі № 335/4683/20, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та передачі ключів задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином: у користування ОСОБА_1 виділено житлову кімнату площею 13,18 кв.м, яка позначена у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_3 разом з лоджією 1,60 кв.м; у користуванні ОСОБА_3 залишено житлову кімнату площею 22,03 кв.м, яка позначена у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_4 ; в загальному користуванні сторін співвласників залишено: коридор площею – 7.37 кв.м, який позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_5 , кухню площею – 6,92 кв.м, позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_6 , коридор площею 3.80 кв.м, позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_7 , туалет площею 1.24 кв.м, позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_8 , ванну кімнату площею 2,94 кв.м, позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_9 , кладову площею 0,96 кв.м, позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_10 . Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення її з разом з її сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до даної квартири та передати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_2 . Вказане рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції.
Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_1 користується всією квартирою, її пропозиції щодо надання їй у користування кімнату, виплати компенсації, продажу квартири відхиляє, у зв`язку із чим вирішити спір у позасудовому порядку неможливо.
Відповідно до висновку експерта № 0095 від 20.05.2024, за результатами проведення будівельно-технічного дослідження визначити порядок користування спірною квартирою відповідно до ідеальних часток співвласників неможливо, тобто слід змінити встановлений судовим рішенням порядок користування квартирою та залишити квартиру у загальному користуванні співвласників.
Посилаючись на вказані обставини, позивачка у позовній заяві просить суд змінити встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2022 в справі №335/4683/20 порядок користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши квартиру у загальному користуванні співвласників, а також стягнути з відповідачки-2 на користь позивачки всі понесені судові витрати. 
Відповідачка-1 ОСОБА_1 позов не визнала, у відзиві зазначивши, що на час отримання позивачкою в дар частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , їй було достеменно відомо про судовий розгляд цивільної справи №335/4683/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою), під час розгляду якої позивачка була присутня.
Приводом звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та передачі ключів було те, що вона з кінця вересня 2019 року не мала можливості користуватись часткою квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, та яка є єдиним місцем проживання для неї та її сина.
У той час, коли власником часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_3 , доступ до вказаної квартири мала лише позивачка, яка є донькою ОСОБА_3 , та яка була присутня у судових засіданнях з розгляду цивільної справи № 335/4683/20.
У 2024 році ОСОБА_5 було вселено до квартири через виконавчу службу, оскільки ОСОБА_3 відмовлялась надати доступ до квартири, та вона до теперішнього часу проживає у вказаній квартирі. 
На її думку, позивачці та відповідачці-2 не до вподоби її проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим між ними було укладено договір дарування частки вказаної квартири. 
У позовній заяві позивач зазначає, що спірна квартира складається із однієї кімнати, однак вказана квартира складається із двох житлових кімнат.
У долученому позивачем до позову висновку №0095 від 20.05.2024 йде мова про інший об`єкт нерухомості, а саме про однокімнатну квартиру загальною площею 62,00 кв.м, жилою площею 12,6 кв.м. До того ж, вказаний висновок складений без огляду квартири та на підставі документів, які надані позивачкою. 
Також, зазначила, що вона не чинить опору позивачці у користуванні квартирою, однак позивачка вказаною квартирою не користується та не проживає у ній, натомість вона постійно проживає у цій квартирі, сплачує житлово-комунальні послуги.
Посилаючись на викладені обставини, відповідач зазначає, що на її думку позивачка не зазначила законних підстав для зміни встановленого рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2022 в справі №335/4683/20 порядку користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішення суду від 20.12.2022 набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, у тому числі і для позивачки, яка набула право власності на частку в квартирі. Зміна порядку користування квартирою створить конфліктну ситуацію, адже позивачка та відповідачка-2 не є їй родичами, є для неї чужими людьми, а тому сумісне користування квартирою є неможливим. 
З наведених підстав просила в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 60–68). 
Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.
Ухвалою судді від 12.08.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті справи. Підготовче судове засідання призначене на 30.09.2025 на 13:00 год. (а. с. 49).
30.09.2025 підготовче судове засідання відкладене до 06.11.2025 у зв`язку із неотриманням відповідачкою-1 ОСОБА_1 позовної заяви з доданими до неї документами та надання їй часу для ознайомлення з матеріалами справи.
06.10.2025 надійшов відзив відповідачки-1 ОСОБА_1 на позовну заяву, зміст якого наведено судом вище, до якого долучено докази на його обґрунтування.
Суд вважає можливим прийняти вказаний відзив до розгляду у цій справі, оскільки судом встановлено, що станом на 30.09.2025 ОСОБА_1 не була вручена копія позовної заяви з копіями доданих до не документів, а з матеріалами справи вона ознайомилась після підготовчого судового засідання 30.09.2025.
Ухвалою суду від 06.11.2025 закрито підготовче провадження у цій справі та справа призначена до судового розгляду по суті на 09.12.2025 на 15:00 год. (а.с. 111).
Під час проведення судом підготовчого судового засідання 06.11.2025 об 11:25 год. через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивачки адвоката Трачук Н. І. про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності, в якій також просила суд провести огляд спірної квартири за її місцезнаходженням.
Оскільки ця заява була передана головуючому судді вже після проведення підготовчого судового засідання, тому її розгляд було здійснено під час судового засідання 26.01.2026 та ухвалою (протокольною) у задоволенні цієї заяви в частині проведення огляду квартири відмовлено.
17.12.2025 від відповідачки-2 ОСОБА_3 надійшла заява, в якій позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. У заяві також зазначила, що квартира була вже однокімнатною на час розгляду справи № 335/4683/20, однак це не було прийнято судом до уваги. Встановлений у вказаній справі порядок користування квартирою не відповідає її частці у власності. Відповідачка-1 займає у квартирі єдину кімнату, встановила замок на вхідних дверях, доступу до балкону відповідачка-2 не має. Інших окремих кімнат у квартирі немає, тому її права як співвласника порушено (а.с. 119).
26.01.2026 судом завершено розгляд цієї справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для його складання до 05.02.2026.
Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника.
У судовому засіданні представник позивачки адвокат Трачук Н. І. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що на сьогодні встановлений порядок користування квартирою не є справедливим, оскільки позивачка з ОСОБА_3 поставлені у нерівні умови із ОСОБА_1 . Згідно з рішенням суду ОСОБА_1 , яка є власницею частини квартири, користується єдиною ізольованою у квартирі кімнатою з лоджією, а ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 , яким на двох на праві власності належить частини квартири, вимушені користуватися кімнатою, якої не існує, оскільки наразі це кухня-їдальня, а не окремо ізольована житлова кімната. Перепланування вказаної квартири відбулось ще до постановлення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя рішення суду від 20.12.2022, проте відповідачці ОСОБА_1 станом на час звернення до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою не були відомі вказані обставини, оскільки у цій квартирі вона не проживала з моменту набуття права власності на частку квартири, і відповідно вона не була обізнана, що у квартирі здійснено ремонт та перепланування квартири, після чого в ній залишилася лише одна житлова кімната. 
Крім того, як зазначила представник позивачки, її довірителька неодноразово пропонувала ОСОБА_1 сплатити вартість її частки у квартирі у розмірі 5 000 доларів США, підбирала різні варіанти для придбання відповідачу окремої однокімнатної квартири з доплатою, проте, це питання мирним шляхом не вдалось врегулювати, оскільки відповідач відмовилась від запропонованих їй варіантів купівлі-продажу окремої квартири, а згодом їм стало відомо, що ОСОБА_1 є боржницею у виконавчому провадженні, в якому накладено арешт на її майно, відповідно викупити її частку у квартирі ОСОБА_2 не зможе. 
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Василега І. М. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити у задоволенні позову. Відповідачка-2 пояснила, що вона дійсно раніше не проживала у спірній квартирі, оскільки проживала в орендованому житлі. Після того, як вона вирішила реалізувати своє право власності на частину квартири, виявила намір в ній проживати, їй в цьому здійснювались перешкоди з боку іншого співвласника – ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування нею. Судом постановлено рішення, яке набрало законної сили, яке її влаштовує у повному обсязі, тому вона не вбачає підстав для зміни порядку користування квартирою. Їй було виділено у користування найменшу кімнату з лоджією, а відтак право інших співвласників, які мають право користування більшою кімнатою, 29 кв.м, не порушується. Вона дійсно не має можливості користуватися кухнею, яка залишена у спільному користуванні співвласників, оскільки на момент її вселення кухня з іншою кімнатою, яка була виділена в користування ОСОБА_3 , були суміщені. Їжу вона готувала раніше у коридорі, який був залишений у спільному користуванні, а наразі вона готує їжу у своїй кімнаті, в якій і проживає. 
Їй не було відомо на момент звернення до суду з позовом та ухвалення попереднього рішення, яким визначено порядок користування квартирою, про кількість кімнат і про перепланування квартири, оскільки вона в цій квартирі не проживала, їй чинилися перешкоди у цьому.
Підтвердила, що між сторонами у справі велися переговори щодо викупу позивачкою її частки у власності, проте, це в неї єдине житло, а придбати інше житло на ту суму, яку пропонує позивачка, неможливо. 
Відповідачка-2 ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, а також дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування частки у праві спільної часткової власності від 29.01.2024, який посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є. Г., зареєстрований за № 144, на праві власності належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 26–28).
Право власності ОСОБА_2 на вищезазначену частку квартири зареєстроване 29.01.2024 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з цього Реєстру від 29.01.2024 № 363647803.
Відповідачка-2 ОСОБА_3 є власницею частини вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу №559 від 25.09.2019, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н. О.
Відповідачка-1 ОСОБА_6 є власницею частини вказаної квартири на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2014 у справі №335/1283З4/13-ц. 
Згідно з відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, загальна площа квартири АДРЕСА_2 складає 60,04 кв.м, житлова площа 35.21 кв.м.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , який було виготовлено 04.04.1997, квартира має загальну площу 60,04 кв.м, жила площа 35,21 кв.м, підсобна площа 23,23 кв.м, квартира є двокімнатною з окремими ізольованими кімнатами, одна жила кімната площею 22,03 кв.м, яка позначена у технічному паспорті під № 2, інша жила кімната 13,18 кв.м позначена у технічному паспорті під № 8, коридор площею 7,37 кв.м позначений у технічному паспорті під № 1, кухня площею 6,92 кв.м позначена під № 3, коридор площею 3,80 кв.м позначений під № 4, туалет площею 1,24 кв.м позначений під № 5, ванна кімната площею 2,94 кв.м позначена під № 6, кладова площею 0,96 кв.м позначена під № 7, лоджія площею 1,60 кв.м.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2022 в цивільній справі № 335/4683/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та передачі ключів задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином: у користування ОСОБА_1 виділено житлову кімнату площею 13,18 кв.м, яка позначена у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_3 разом з лоджією 1.60 кв.м; у користуванні ОСОБА_3 залишено житлову кімнату площею 22.03 кв.м, яка позначена у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_4 ; в загальному користуванні сторін співвласників залишено: коридор площею – 7,37 кв.м, який позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_5 , кухню площею 6,92 кв.м позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_6 , коридор площею 3,80 кв.м позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_7 , туалет площею 1,24 кв.м позначений у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_8 , ванну кімнату площею 2,94 кв.м позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_9 , кладову площею 0,96 кв.м позначену у технічному паспорті на квартиру під АДРЕСА_10 . Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення її з разом з її сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до даної квартири та передання ОСОБА_1 ключів від квартири АДРЕСА_2 . Вказане рішення набрало законної сили 21.03.2023.
Згідно з технічним паспортом на квартиру  АДРЕСА_2 , який виготовлено 03.09.2022 ФОП ОСОБА_7 , який зареєстровано у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за №ТІ01:8327-4104-9768-4789, квартира має загальну площу 62 кв.м, житлова площа 12,6 кв.м, допоміжна (підсобна) площа 45,9 кв.м, та складається з таких об`єктів: жила кімната 12,6 кв.м позначена у технічному паспорті під № 5, коридор площею 9,4 кв.м позначений у технічному паспорті під № 1, кухня-їдальня площею 29,7 кв.м позначена під № 2, коридор площею 1,90 кв.м позначений під № 3, санвузол площею 4,2 кв.м позначений під № 4, комора площею 0,7 кв.м позначена під № 6, лоджія площею 3,5 кв.м.
Згідно з висновком експерта № 0095 від 20.05.2024 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження квартири АДРЕСА_2 , який складено за зверненням ОСОБА_2 , на підставі правовстановлюючої та технічної документації на квартиру встановлено, що визначити порядок користування об`єктом нерухомого майна, відповідно до ідеальних часток співвласників, не надається за можливе.
Звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про зміну порядку користування квартирою, позивач зазначила, що визначений попереднім рішенням суду порядок користування квартирою є несправедливим по відношенню до співвласників квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , коло яких змінилося після ухвалення судового рішення, крім того, згідно з технічним паспортом квартири, наразі не існує кімнати, яка виділена у користування ОСОБА_3 , яка була суміщена із кухнею при переплануванні квартири.
З цими доводами позивачки суд не погоджується, виходячи з такого. 
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. 
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. 
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (стаття 358 ЦК України). 
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. 
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку, квартири або їх частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. 
Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України).
Таким чином, у разі не досягнення співвласниками нерухомого майна домовленості щодо користування об`єктом права спільної часткової власності, спір про визначення порядку користування власністю, або зміну раніше визначеного порядку користування квартирою, може бути вирішено судом, зокрема, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками.
У даному випадку рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2022 в цивільній справі № 335/4683/20, яке набрало законної сили, було встановлено такий порядок користування спірною квартирою між її співвласниками на той час, а саме між ОСОБА_1 , якій належало і належить на цей час частка квартири, та ОСОБА_3 , якій належало на той час частки квартири, а наразі належить частка квартири у зв`язку із даруванням нею частки ОСОБА_2 .
Вказаний порядок користування квартирою, встановлений вищезазначеним рішенням суду, був відомий ОСОБА_3 на момент дарування належної їй частки у праві власності ОСОБА_2 , а тому, на переконання суду, факт дарування частки у власності позивачці сам по собі не може слугувати підставою для зміни порядку користування квартирою.
При цьому, звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 просила змінити встановлений вищезазначеним рішенням суду порядок користування квартирою, не вимагаючи усунення їй перешкод у користуванні вказаним майном. Також, доказів створення таких перешкод з боку ОСОБА_1 не містять й надані позивачкою докази. Доводи позивачки зводяться саме до того, що ОСОБА_1 займає виділену їй рішенням суду у справі № 335/4683/20 кімнату, яка є ізольованою та містить вихід на лоджію, а також, що ОСОБА_1 наразі користується всією квартирою одноосібно, не вказуючи, які саме перешкоди чинить ОСОБА_1 у користуванні іншою частиною квартири ОСОБА_2 . 
Окремо суд також вважає за необхідне зазначити про неефективність способу захисту порушеного права, обраного ОСОБА_2 у позовній заяві.
За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див.: mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження №14-144цс18). 
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, провадження № 11-416заі20). 
Задоволення судом позовної вимоги має, з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права), дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач.
Натомість, зазначаючи у позові вимогу про зміну порядку користування квартирою зі встановленого судом у справі № 335/4683/20 на залишення квартири у загальному користуванні співвласників, позивачка не вказує, яким чином це може вирішити або запобігти подальшим конфліктам між співвласниками з приводу користування спірною квартирою. Як випливає з матеріалів справи, між співвласниками квартири конфліктна ситуація існувала на час розгляду справи № 335/4683/20 та існує на даний час (протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.11.2024 за фактом звернення ОСОБА_1 про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 – а.с. 85, пояснення ОСОБА_1 , надані працівнику поліції за цим фактом – а.с. 86-87). Тому, на переконання суду, передання квартири у сумісне користування співвласникам може навпаки загострити вже існуючий конфлікт, а тому не буде ефективним способом захисту права позивачки. 
Щодо посилання позивачки на перепланування квартири в однокімнатну, на підтвердження чого суду надано витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, то вказана обставина на переконання суду не є підставою для зміни порядку користування квартирою, оскільки ця обставина була відома сторонам на час розгляду і вирішення справи № 335/4683/20, що учасники процесу підтвердили й у судовому засіданні.
Крім того, з цього приводу суд також звертає увагу і на те, що вказане перепланування було проведено без згоди ОСОБА_1 як співвласника квартири, яка на переконання суду була обов`язковою, оскільки такі дії змінюють об`єкт права спільної власності та впливають на порядок користування ним. Враховуючи, що така згода від ОСОБА_1 на перепланування квартири отримана не була, суд вважає, що дії відповідачки ОСОБА_3 , яка проводила таке перепланування, не можна визнати добросовісними і, відповідно, на їх підставі є неможливою зміна установленого судом раніше порядку користування квартирою.
Підсумовуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , з огляду на що у позові відмовляє.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

 
У задоволенні позову ОСОБА_2 в особі представника адвоката Трачук Наталії Іванівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зміну порядку користування квартирою відмовити повністю.
Скорочене (вступна та резолютивна частина) рішення складене та проголошене 05 лютого 2026 року.
Рішення складене в повному обсязі 13 лютого 2026 року.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивачка – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_11 ;
Відповідачка-1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_12 ;
Відповідачка-2 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_13 .

Суддя          А. В. Шалагінова