Справа № 215/8553/25 
2/215/1027/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 березня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Науменко Я.О., за участю секретаря Оніщенко Ю.М., розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі в спрощеному позовному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 119 850 грн. 00 коп.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір №3139648, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 15 000 грн. зі сплатою процентів за його користування у розмірі 9 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2 відсотка від фактичного задишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
29.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №29-11-102, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. 
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. 
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу кредитора за договором №3139648 від 08.08.2021, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем.
В зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо повернення наданого йому кредиту в строки, визначені договором, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №3139648 від 08.08.2021 у розмірі 119 850 грн. 00 коп., з яких: 15 000,00 грн. – за тілом кредиту; 102 000,00 грн. – за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги та 2 850,00 грн. – за комісіями, а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. з урахуванням понижуючого коефіцієнту у розмірі 0,8, і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн..
Ухвалою від 18.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 23.12.2025, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
23.12.2025 розгляд справи відкладено на 17.02.2026 у зв`язку з відсутністю електропостачання.
17.02.2026 розгляд справи відкладено на 24.03.2026 у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача.
24.03.2026 ухвалою суду призначено заочний розгляд даної цивільної справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив суд проводити розгляд справи у відсутність свого представника та погодився на заочний розгляд справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою направлення судової повістки за його зареєстрованим місце проживання, яка повернута на адресу суду з відмікою пошти «за закінченням терміну зберігання» та sms-повідомлення. Відзив на позовну заяву відповідач не подав, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
08.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №3139648 (індивідуальна частина), далі – договір, за яким кредитодавець зобов`язується на умовах та строк визначені договором надати позичальнику грошові кошти у сумі визначений в п.1.2 договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та відсотки за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (а.с. 39-47).
Згідно з п.1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000 грн., а відповідно до п.1.3 кредит надається на строк 30 днів з 08.08.2021 (строк кредитування). У п.1.4 договору сторони погодили, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісію та проценти в дату платежу – 07.09.2021. 
Відповідно до п. 1.5.1 договору сторони погодили розмір комісії в сумі 2 850,00 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Згідно з п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом складають 9 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
У п. 1.6 договору сторони дійшли згоди щодо стандартної (базової) процентної ставки за користування кредитом, яка становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п.2.1 кредитні кошти надаються позичальнику на Картковий рахунок.
Договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби; (п.6.1 договору).
Відповідно до положень п. 7.1. договору сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати, встановленої у п. 1.4. договору.
Згідно з графіком платежів (додаток № 1 до договору про споживчий кредит №3139648 від 08.08.2021) Позичальник (відповідач) до 07 вересня 2021 року мав сплатити 26 850,00 грн., з яких: 15 000,00 грн. – сума кредиту; 9 000,00 грн. – проценти за користування кредитом; 2 850,00 грн. – комісія за надання кредиту (а.с.79).
Згідно з паспортом споживчого кредиту (додаток № 2 до договору про споживчий кредит №3139648 від 08.08.2021) сума кредиту становить 15 000,00 грн.; строк кредитування – 30 днів; у розділі «Додаткова інформація» викладений зміст пунктів 2.3.1.1., 2.3.1.2. договору (а.с. 92-93).
Відповідно до анкети-заяви на кредит №3139648 сума кредиту 15 000,00 грн.; дата повернення кредиту 07.09.2021; комісія за надання кредиту 2 850,00 грн.; проценти за користування кредитом 9 000,00 грн.; позичальник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.94-95).
Договір підписаний Позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W14799, що підтверджується довідкою про ідентифікацію від 08.08.2021 (а.с.105).
Відповідно до квитанції №0с11ffc1-edba-486d-8d4e-583e6cbc130d637640148735056512 ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» 08.08.2021 перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 15 000,00 грн. згідно з договором №3139648 (а.с.106).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором №4371311 (відомостями про щоденні нарахування та погашення), складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», заборгованість відповідача становить 71 850,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15 000,00 грн., заборгованість за процентами 54 000,00 грн., заборгованість за комісії 2 850,00 грн. (а.с.107-109).
29 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (Клієнт) і Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (Фактор) уклали договір факторингу № 29-11-102 (а.с.15-31).
За цим договором Клієнт (первісний кредитор) зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги в сумі 102 560 106,92 гривень, а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає новим кредитором за договорами фінансових послуг, укладених між Клієнтом і боржниками (пункт 2.1. договору факторингу).
Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 договору факторингу розмір фінансування за Реєстром боржників становить 4 593 071,73 гривень. Фактор здійснює фінансування на користь Клієнта шляхом одноразового перерахування суми грошових коштів протягом п`яти банківських днів з дати підписання цього договору.
Відповідно до платіжного доручення №308250005 від 03.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» грошові кошти в сумі 4 593 071,73 гривень, без ПДВ; призначення платежу: оплата лоту згідно з договором факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 (а.с.32).
Згідно з Актом приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників кількістю 4 700 штук. Після чого від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до божників стосовно заборгованостей (а.с.33).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 (додаток № 3 до договору факторингу) Клієнт передав, а Фактор прийняв право вимоги до ОСОБА_1 на суму 71 850,00 грн..
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», станом на 10.01.2023 заборгованість відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» становить 137 100,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 54 000,00 грн., заборгованість за комісією 2 850,00 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору – 65 250,00 грн. (а.с.13).
10 січня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) і Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (Новий кредитор) уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 (а.с. 48-58).
Відповідно до п.5.2. договору про відступлення прав вимоги права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання сторонами Акта приймання-передачі Реєстру боржників у друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4).
Згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників від 10 січня 2023 року за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю боржників 207 307 (а.с. 72).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 (додаток № 3 до договору про відступлення прав вимоги) Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв право вимоги до відповідача за договором №3139648 на суму 137 100,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15 000,00 грн., заборгованість за відсотками 119 250,00 грн., заборгованість за комісією 2 850,00 грн. (а.с. 74-77,78).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, складеним ТОВ «Коллект Центр», станом на 17.10.2025 заборгованість відповідача за договором № 3139648 від 08.08.2021 становить 119 850,00 грн., з яких: з яких: 15 000,00 грн. – за тілом кредиту; 102 000,00 грн. – за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги та 2 850,00 грн. – за комісіями (а.с. 14).
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був підписаний відповідачем з використанням аналогу електронного підпису, сума кредиту була перерахована відповідачу за вказаними у договорі реквізитами, що стороною відповідача не спростовано, однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, отриманої суми кредиту не повернув, комісію та відсотки не сплатив.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Будь-яких обмежень щодо можливості встановлення комісії за надання кредиту (на відміну від комісії за обслуговування кредиту, яка регулюється спеціальними правилами встановлення та відповідними обмеженнями) вказаний Закон не містить.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), ст. 610 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч.1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. При цьому, заміна кредитора та неповідомлення боржника, не звільняє останнього повернути кредитні кошти первісному кредитору.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Враховуючи вищевказані договори відступлення прав вимоги, суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №3139648 від 08 серпня 2021 року та є належним позивачем у цій справі про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, користуючись отриманими коштами належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного договору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 000,00 грн.
Доказів належного виконання зобов`язання по поверненню кредитних коштів за вищевказаним договором відповідачем суду не надано та до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, а також не подано будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості, як і не надано контррозрахунку. 
Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 15 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку, вказану ним при укладенні договору, суд дійшов висновку щодо правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) по кредитному договору в розмірі 15 000 гривень на користь ТОВ «Коллект Центр».
Щодо позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з відповідача процентів за вказаним договором в сумі 102 000,00 гривень, суд зазначає наступне.
У висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16), де викладені такі правові висновки. 
Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше – це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення – прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.
Отже, «користування кредитом» – це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
За умовами Договору про надання споживчого кредиту від 08 серпня 2021 року, укладеного між сторонами, кредитні кошти надавалися відповідачу на строк 30 днів, до 07 вересня 2021 року, саме цей термін зазначений в графіку платежів, підписаних сторонами. Але позивачем нараховані проценти за користування кредитними коштами поза строками кредитування, а саме: на дату переходу права вимоги за договором про відступлення права вимоги.
Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору.
Адже, в анкеті-заяві, у договорі про споживчий кредит, у графіку платежів та у паспорті споживчого кредиту погоджено строк кредитування – 30 днів та дата повернення кредиту – 07 вересня 2021 року, визначено нараховані проценти, які підлягають обов`язковій сплаті за користування кредиту.
Інших додаткових угод щодо продовження строку кредитування матеріали справи не містять. 
Тобто, сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом (або ж право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору).
Згідно з ч. 6 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Оскільки після спливу визначеного договором про споживчий кредит строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача відсотків після спливу строку кредитування – 07 вересня 2021 року з огляду на умови договорів, які в цій частині є суперечливими. 
Надані позивачем докази (розрахунки заборгованості та витяги з реєстру боржників до договорів) не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості у вищевказаній сумі. 
На підставі вищенаведеного з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 08 серпня 2021 року по 07 вересня 2021 року в розмірі: 9 000 гривень.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався.
Щодо позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 2 850 грн, суд зазначає наступне.
Нарахування комісії за видачу кредиту встановлено п.1.5.1 договору, яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово та складає 2 850 грн.
При цьому, у кредитному договорі не зазначено, за які саме послуги відповідачу встановлена комісія (зазначено за надання), порядок її нарахування.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року».
Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Нормами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена заборона вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи.
У договорі зазначено, що комісія нараховується за надання кредиту, що суперечить вищевикладеним вимогам закону, які забороняють встановлювати будь-яку зустрічну оплату з боку позичальника за надання кредиту.
За таких обставин нарахування комісії за видачу кредиту у розмірі 2 850 грн. є незаконним та вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024; тарифи на послуги; заявка на надання юридичної допомоги №1649 від 01.09.2025; витяг з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 на суму 25 000 грн., згідно з яким ціна з надання усної консультації 4 000 гривень (2 години вартістю по 2000 гривень), підготовка пропозицій 6 000 гривень (3 години по 2 000 гривень), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 15 000 гривень (5 годин по 3 000 гривень), згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 25 000 грн. (а.с.80-91).
Враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, а також те, що справа є незначної складності, а обсяг досліджених доказів є невеликим, суд приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 5 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з цим позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сплачено 2662,40 грн. судового збору за подання позову.
Оскільки позов задоволено частково, частка задоволених позовних вимог складає 20,02 %, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 484,96 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274, 280-284 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 3139648 від 08.08.2021 у сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, з яких: 15 000,00 грн. – за тілом кредиту; 9 000 грн. – за нарахованими відсотками за період із 08.08.2021 до 07.09.2021, а також сплачені при подачі позову судові витрати – 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 96 копійок судового збору і 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок – витрат на професійну правничу допомогу, а всього 29 484 (двадцять дев`ять тисяч) гривень 96 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку та подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 26 березня 2026 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження за адресою: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя