Справа № 944/6916/25
Провадження №3/944/305/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.03.2026 року	м.Яворів 	

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Поворозник Д.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 
за ч. 3 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Військовослужбовець, призваний під час мобілізації, курсант навчального взводу навчальної батареї навчального дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі в умовах особливого періоду без поважних причин з 06 години 10 хвилин 07 грудня 2025 року до 10 години 10 хвилин 07 грудня 2025 року на території військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )
Вказаними діями ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової повістки смс повідомлення на номер телефону, зазначений у протоколі.
Його захисник Костриба Т.В. надіслала на адресу суду клопотання про закриття адміністративного провадження.
На обґрунтування клопотання зазначила таке. У своїх письмових поясненнях від 16.12.2025 ОСОБА_1 чітко зазначив, що він є свідком ОСОБА_2 . Релігійні переконання її підзахисного не дозволяють йому виконувати будь які військові накази. Стаття 35 Конституції України гарантує право на заміну військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою у разі, якщо він суперечить релігійним переконанням. ОСОБА_1 вказував на неможливість проходження служби через віру, проте це питання не було вирішено командуванням, що поставило його у стан безвиході. Згідно з протоколом, ОСОБА_1 був відсутній на службі лише 4 години. Відсутність особи протягом такого короткого проміжку часу в межах одного населеного пункту (Немирів) не спричинила тяжких наслідків, не підірвала боєготовність підрозділу та не завдала матеріальної шкоди. Це дає підстави просити суд закрити провадження за малозначністю (ст. 22 КУпАП) з обмеженням усним зауваженням. Також вказала на суттєві суперечності та невідповідності у матеріалах справи, зокрема: У копії військового квитка по батькові вказано « ОСОБА_3 », проте в одному з розділів міститься напис « ОСОБА_4 », що свідчить про неохайність ведення документів; пояснення ОСОБА_1 на бланку містять дату «16» 10 2025 року, що передує самій події правопорушення (грудень 2025) на два місяці. В іншому місці того ж документа стоїть дата «16» грудня 2025 року; протокол складено 18.12.2025, при цьому в описі документів вказано «Акт відмови від підписів», що підтверджує ігнорування позиції Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.02.2026 3 захисту безпосередньо під час складання протоколу; у поясненнях майора ОСОБА_5 вказано номер телефону НОМЕР_2 , тоді як у поясненнях її підзахисного в графі контактів особи, що відбирає пояснення, вказано номер НОМЕР_3 . Це свідчить про технічні помилки при оформленні документів різними посадовими особами. Її підзахисний, ОСОБА_1 , діяв у межах, продиктованих його сумлінням та релігійною приналежністю до Свідків Єгови. Він офіційно повідомив командування про неможливість виконання наказів через віру. Притягнення його до відповідальності за відсутність на службі протягом 4 годин, яка суперечить його фундаментальним правам, за наявності грубих помилок у документах (дати, анкетні дані ), є незаконним. З огляду на наведене, просить закрити провадження у справі.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Костриба Т.В. підтримала письмові пояснення та додатково пояснила таке.
Зазначила, що у ОСОБА_1 не було умислу на вчинення правопорушення. Його дії зумовлені не бажанням уникнути від виконання обов`язку захисту держави, а бажанням реалізувати право на проходження альтернативної служби. ОСОБА_6 був відсутній лише 4 години, що не підірвало боєздатність підрозділу та не заподіяло жодної шкоди. На думку захисника у його діях немає складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 має право на проходження альтернативної (невійськової) служби, механізм проходження якої на даний час законом не врегульований. Також є довідка про його прийняття до членів Свідків Єговів у 2012 році, тобто до повномасштабної війни, не з метою ухилення від мобілізації.
Заслухавши пояснення захисника, оцінивши клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Частиною 3 ст. 172-11 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Особливий період регламентується відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про загальну мобілізацію», Указів Президента України «Про введення воєнного стану», «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан та діє особливий період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.
Так, згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України: вимоги Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець (стаття 6 Загальних положень Статуту).
Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю підтверджується доказами, наявними у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії А3618 №271 від 18 грудня 2025 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , у яких він вказав, що спробував незаконно залишити частину бо був у безвиході, на прохання про альтернативну невійськову службу йому відмовили; поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , актом відмови від підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів.
Суд наголошує, що оскільки ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації, не зважаючи на його релігійні переконання, повинен дотримуватись правил, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Водночас в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_1 залишив територію військової частини без відповідного дозволу командира, без письмового повідомлення командира військової частини та з 06 години 10 хвилин 07 грудня 2025 року до 10 години 10 хвилин 07 грудня 2025 року був відсутній за місцем служби.
Щодо пояснень захисника, суд зауважує, що такі не спростовують факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини.
Беручи до уваги викладене, суддя дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП.
При визначенні виду і міри адміністративного стягнення суддя відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставину, яка пом`якшує відповідальність, а саме визнання вини, та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність.
З огляду на наведене, суддя вважає доцільним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне покарання у виді арешту в межах санкції ст. 172-11 КУпАП.
Згідно із ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 283, 284, 289, 291 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Д.Б. Поворозник