Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.02.2026  	Справа №607/24889/24 Провадження №2/607/1528/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
за участю:
представника позивача Банаха В.Р., адвоката – Завацького В.М.,
представника відповідача Горайської Х.Т., адвоката – Моленя Р.Б.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
20 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 (далі також – Відповідач 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
ТДВ СК «Альфа-Гарант» (у подальшому залучена до справи як відповідач; далі також – Відповідач 2) про стягнення: 1) 39 000 грн – матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП); 2) 20 000 грн – моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП; 3) 7 900 грн – витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження;
4) судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок ДТП позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі 103 450 гривень, у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, що підтверджується висновком експерта № 109/24 від 25 липня 2024 року, проведеного судовим експертом Мазуром М.С. Крім того, внаслідок ДТП йому завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що на наразі йому не відшкодовано повний розмір завданої матеріальної шкоди, що позбавляє можливості придбати аналогічний транспортний засіб (далі також – ТЗ). Для відновлення порушеного права, позивач змушений був залучати судового експерта для визначення вартості матеріального збитку, адвоката для звернення до суду, витрачати свій час для відшкодування завданої шкоди. Крім того, внаслідок переживань через ушкодження автомобіля тривалий час перебував у негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросли в моральні страждання. При цьому, стан морального дискомфорту гнітить тривалий період, що вплинуло на відносини і нормальні життєві зв`язки з членами родини, сусідами, знайомими.
30 січня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач висловив прохання стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 39 000 грн – матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в межах ліміту відповідальності страховика та з ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (суму понад ліміт відповідальності страховика), а також солідарно судовий збір; стягнути з відповідача ОСОБА_2 20 000 грн – моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та
7 900 грн – витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Моленя Ростислава Богдановича – надійшов відзив на позовну заяву, в якому адвокат просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати. На думку адвоката, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач підписав Європротокол, діючи на власний розсуд, погодив виплату страхового відшкодування згідно з лімітом в сумі 80 000 грн, а тому положення статей 1172, 1194 ЦК України в цих правовідносинах застосуванню не підлягають, тобто відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 39 000 грн.
Крім того, представник Відповідача 2 вказав, що ОСОБА_1 підписав «Європротокол» та Угоду про розмір страхового відшкодування у розмірі 57 000 грн, підтвердив те, що сума страхового відшкодування за ДТП є остаточною і він не матиме жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми, а прийняття рішення страховиком про здійснення страхового відшкодування є підставою для скасування (анулювання, відкликання, тощо) скарг та будь-якого роду заяв позивача (його представників) щодо розміру відшкодування. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести складає 20 000 грн.
Від відповідача – ТДВ СК «Альфа-Гарант» – надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Відповідача 2 висловив прохання відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. ОСОБА_1 підписав угоду про розмір страхового відшкодування у сумі 57 000 грн, в якій зазначено, що вказана сума є остаточною. Сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій, щодо розміру цієї суми. Таким чином, ТДВ СК «Альфа-Гарант» належним чином та в повному обсязі виконало свої зобов`язання за полісом № 218382099, а вимоги позивача є взагалі незрозумілими та необґрунтованими, оскільки між ними було укладено Відповідно до угоди про розмір страхового відшкодування, якою погоджено його суму, позивачу своєчасно та у повному обсязі виплачено страхове відшкодування.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року прийнято заяву про зміну предмета позову (зміну позовних вимог), вирішено вважати позовними вимогами, заявленими у цій цивільній справі, наступні вимоги: 1) стягнути на користь ОСОБА_1 39 000 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з ТДВ СК «Альфа-Гарант», в межах ліміту відповідальності страховика та з ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (суму понад ліміт відповідальності страховика); 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 20 000 грн – моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 3) стягнути з ОСОБА_2 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 7 900 грн витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження; 4) стягнути з ОСОБА_2 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Завацький В.М. – позов підтримав у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві та просив його задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Молень Р.Б.– у судовому засіданні щодо позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. У разі ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, заявив клопотання про зобов`язання позивача передати залишки ТЗ Відповідачу 1.
Відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явилося, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялося належним чином.
Допитаний у судовому засіданні 01.01.2026 як свідок ОСОБА_1 зазначив, що 28 травня 2024 року сталася ДТП з вини ОСОБА_2 , яка здійснила зіткнення з його ТЗ через недотримання дистанції. Після складання «Європротоколу» йому було виплачено 57 000 грн страхового відшкодування, яке не відповідає реальному розміру шкоди, що завдана внаслідок пригоди. Крім того, у зв`язку з ДТП, а також через тривалу, близько 1,5 року, відсутність ТЗ, він перебував у негативному емоційно-психічному стані, постійно перебував у стресі, тож йому крім матеріальної завдано й моральної шкоди. 
Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належить ТЗ «Ford Mondeo 1.8 TD CLX», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 (а.с. 12).
Вказаний ТЗ «Ford Mondeo 1.8 TD CLX», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований у ПАТ «СК «Еталон», про що свідчить договір комплексного добровільного страхування автовласників, серія ЕР-216601580 від 02 вересня 2023 року. Страхова сума за смерть в ДТП, знищення або пошкодження багажу в ДТП складає 50 000 грн (а.с. 16).
ТЗ «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_3 , був застрахований у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом № 218382099 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору з 16 грудня 2023 року по 15 грудня 2024 року. Сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 320 000 грн, за шкоду заподіяну майну – 160 000 грн (а.с. 19, 150).
Як вбачається з відеозапису, 28 травня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода, що не заперечується сторонами (а.с. 128, 203).
У матеріалах справи міститься повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі також – ДТП), яка сталася 28 травня 2024 року за адресою: вул. 15 Квітня, м. Тернопіль, між автомобілями «Ford Mondeo 1.8 TD CLX», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_3 , та визнано вину у вчиненні цієї ДТП ОСОБА_2 (а.с. 13, 145).
28 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із повідомленням про ДТП як потерпілий до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (а.с. 14, 148, 149).
Також, 28 травня 2024 року ОСОБА_3 звернулася із повідомленням як особа, відповідальність якої застраховано, про ДТП до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (а.с. 15, 146, 147).
29 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про страхове відшкодування до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за пошкодження майна «Ford Mondeo 1.8 TD CLX», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 20).
Відповідно до ремонтної калькуляції № 06-D/15/67 від 18 червня 2024 року, автомобіля «Ford Mondeo 1.8 TD CLX», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість ремонту становить 425 967,48 грн. Вартість ремонту (з врахуванням фізичного зносу 0,7) складає 196 132,45 грн (а.с. 152 – 154).
У матеріалах справи міститься консультація 06-D/15/67 про вартість матеріального збитку, завданого ТЗ «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 від 01 липня 2024 року, відповідно до якої ринкова вартість ТЗ до моменту пошкодження відповідно до Звіту/консультації 06-D/15/67 становить 112 664,64 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість (Свр>С), то вартість матеріального збитку буде рівною його ринковій вартості на момент ДТП (а.с. 151).
22 липня 2024 року між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 підписано угоду про розмір страхового відшкодування, якою сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 28 травня 2024 року складає 57 000 грн. Сторони підтверджують, що вказана сума відшкодування за дорожньо-транспортну пригоду є остаточною; сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми
(а.с. 21, 88, 155).
ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 25 липня 2024 року перерахувало ОСОБА_1 кошти у розмірі 57 000 грн; призначення платежу: «22*Strakh.vidshk. Banakh V.R. (IPN 2393316197) zh.strakh.aktu № TsV/24/3278 za doh.strakh. № 218382099 vid 12.12.2023. Bez PDV.», що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» № ONIH9VDM1MQU8FT7 від 27 вересня 2024 року (а.с. 17, 18).
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 109/24 від 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 заплатив за проведення експертизи за № 109/24 – 7 900 грн (а.с. 22).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_1 № 109/24 від 12 жовтня 2024 року вартість КТЗ «Ford Mondeo 1.8 CLX TD Turnier (BNP)», д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування отриманих пошкоджень у ДТП, яке мало місце 28 травня 2024 року, станом на момент ДТП, приймається: «С» = 103 450 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Ford Mondeo 1.8 CLX TD Turnier (BNP)», д.н.з. НОМЕР_1 , після ДТП, яке мало місце 28 травня 2024 року, станом на момент ДТП, приймається рівною вартості автомобіля, тобто: «У» = «С» = 103 450 грн. Вартість придатних для вторинного використання запчастин/складових КТЗ «Ford Mondeo 1.8 CLX TD Turnier (BNP)», д.н.з. НОМЕР_1 , після ДТП, яке мало місце 28 травня 2024 року, станом на момент ДТП (при зовнішньому візуальному огляді, без проведення необхідних технологічних – інструментальних; діагностичних дефектовок деталей/механізмів/вузлів/агрегатів і вимірів/замірів), ймовірно будуть становити: «Су» = 7 450 грн (а.с. 23 – 37).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша); законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина друга); судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя); при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта); обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята). 
Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
2.2. Спірні правовідносини між сторонами цієї справи, пов`язані з відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, заподіяної шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого застрахований у порядку, встановленому чинним законодавством, полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Статтею 979 ЦК України визначено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX (далі – Закон № 1909), інших законодавчих актів.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі – Закон № 1961, чинний на момент виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 36.4. статті 36 Закону № 1961 виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1. статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.
За приписами пункту 33.3. статті 33 Закону № 1961 водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Підпункт 34.2. статті 34 Закону № 1961 визначає, що страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Аналізу наведених вище положень Закону № 1961, зокрема статей 33 – 34, дає підстави для висновку, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком може бути залучено свого представника, яким може бути працівник страхової компанії або експерт.
Консультацією 06-D/15/67 про вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , від 01 липня 2024 року, складеної ТДВ «СК «Альфа-Гарант» встановлено, що ринкова вартість ТЗ до моменту пошкодження відповідно до Звіту/консультації 06-D/15/67 становила 112 664,64 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість (Свр>С), тож вартість матеріального збитку буде рівною його ринковій вартості на момент ДТП.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи діяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року (справа № 450/4163/18) сформульовано позицію, відповідно до якої за змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто в силу презумпції вини завдавача шкоди відсутність вини у завданні ним шкоди повинен доводити сам її завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 
Згідно зі статтею 511 ЦК України, у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.
Страхування – правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (пункт 69 статті 1 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909 (далі – Закон № 1909).
Страхова послуга – вид фінансової послуги, що надається страховиком для забезпечення потреби потенційного страхувальника у страховому захисті на підставі договору страхування; страхова сума – грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку; (пункти 52, 54 статті 1 Закону № 1909).
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди (пункт 35 постанови від 4 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц).
Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Відповідно до статті 9 Закону № 1961 страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно Постанови Правління Національного Банку України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30 травня 2022 року № 108 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України становить 80 000 грн на потерпілого.
28 травня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода, про що свідчить повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за адресою: вул. 15 Квітня, м. Тернопіль, між автомобілями «Ford Mondeo 1.8 TD CLX», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_3 , та визнано вину у вчиненні цього ДТП ОСОБА_2 (Європротокол). Як було зазначено, ТЗ під керуванням ОСОБА_2 відповідно до приписів законодавства був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За таких обставин, оскільки у цій справі відносини, пов`язані з заподіянням шкоди джерелом підвищеної небезпеки поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди має диференційований характер і полягає у розподіленні відповідного зобов`язання між страховиком (у межах страхового ліміту) та особою, яка власне заподіяла шкоду. 
2.3. Як було зазначено, позивач та Відповідач 1 здійснили оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції України, відтак розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не міг перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом, тобто згідно з Законом № 1961 – Національним банком України. 
Відповідно до приписів статті 36 Закону № 1961 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (абзац перший та другий пункту 36.2 статті 36).
Як убачається з матеріалів цієї цивільної справи, позивач та Відповідач 2 дійшли згоди щодо суми грошового відшкодування, що підтверджується укладеною угодою.
Так, між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 22 липня 2024 року було укладено угоду, підписану позивачем власноручно, якою сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 28 травня 2024 року, становить 57 000 грн. Крім того, за цією угодою сторони підтвердили, що вказана сума відшкодування є остаточною й вони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми.
У матеріалах справи відсутні докази визнання цієї угоди недійсною, позивач вимог у частині визнання угоди між ним та Відповідачем 2 недійсною у цьому позові не заявляв, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, є безпідставними.
2.4. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року (справа № 754/5129/15) зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону № 1961 виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Отже, у певних випадках страхова виплата має обмеження та може повною мірою покривати потерпілому заподіяний збиток (фізичний знос, франшиза, ПДВ, ліміт відповідальності).
Суд вважає, що висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_1 № 109/24 від 12 жовтня 2024 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу наданий позивачем цілком відповідає вимогам щодо належного доказу у цій справі і береться судом до уваги як доказ при вирішенні питання щодо розміру завданої ДТП матеріальної шкоди.
Відповідачами суду не надано належного контррозрахунку розміру завданої позивачу шкоди.
Як зазначено у пункті 1.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092 (далі – Методика) Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі – КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Згідно з пунктом 1.4 Методики вона застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ .
Відповідно до пункту 1.3. Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з пунктом 4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності – органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.
Пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства, величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості – це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (п.п. «е»).
Таким чином, системний аналіз статті 22, абзацу 3 пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Наведений висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, що сформульований у постанові від 07 квітня 2021 року (справа № 757/29950/14-ц).
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша); шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга); особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята). 
Тож саме на сторону відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Як було зазначено, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1. статті 22 Закону № 1961).
Судом встановлено, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» позивачу сплачено 57 000 грн погодженої суми у межах ліміту 80 000 грн, утім після укладення угоди, яка, як було зазначено вище, не була визнана недійсною та не оспорюється у межах цього провадження, ОСОБА_1 визначив розмір заподіяної шкоди, який не лише перевищує узгоджений (57 000 грн), але й не охоплюється лімітом відповідальності страховика.
В аспекті цієї справи суд зазначає, що однією із засад приватного права є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). 
Конституційний Суд України зазначав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010); в контексті статті 8 Конституції України юридична визначеність забезпечує адаптацію суб`єкта правозастосування до нормативних умов правової дійсності та його впевненість у своєму правовому становищі; юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) (абзаци четвертий та п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020).
Верховний Суд виснував, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова від 07 жовтня 2020 року, справа № 450/2286/16-ц).
Таким чином, суд констатує, що розмір виплати ТДВ «СК «Альфа-Гарант», ураховуючи ліміти, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, мав би становити суму, що охоплює витрати у 80 000 грн. Відповідно, у ОСОБА_2 обґрунтовано виникли правомірні (легітимні) очікування, що лише за умови, якщо сума шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, перевищуватиме страховий ліміт, у позивача могло б виникнути право звернутися до неї щодо відшкодування шкоди у вигляді різниці між сумою у 80 000 грн та витратами, що її перевищують.
Попередня поведінка позивача, зокрема у частині погодження суми виплат, неоспорення угоди з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» надавала достатніх підстав іншій стороні для відповідних висновків. 
Відтак, розмір спричиненої матеріальної шкоди, який у порядку статей 22, 1192, 1194, 1166 ЦК України не відшкодовується страховиком та покладається безпосередньо на винну у ДТП особу, якою є ОСОБА_2 , на думку суду, становить 16 000 грн (96 000 грн (сума відшкодування – 80 000 грн (сума ліміту страхового відшкодування). Інший підхід призвів би до нівелювання загальних засад права приватного та саму сутність інституту страхування в Україні. 
2.5. Представником Відповідача 2 заявлено клопотання, відповідно до якого у разі задоволення судом позову, слід зобов`язати позивача передати відповідачу деталі пошкодженого транспортного засобу, що не можуть використовуватися за призначенням, але мають певну цінність.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду (абзац третій пункту 9).
У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 роз`яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
У судовому засіданні позивач не зазначав, що він відчужив пошкоджений ТЗ чи автомобіль не знаходиться у нього. Тож суд вважає за можливе зобов`язати позивача передати залишки транспортного засобу – легкового універсалу-В, «Ford Mondeo 1.8 TD CLX», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , об`єм двигуна – 1753 см.куб., 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Горайській Х.Т.
2.6. Позивач однією з позовних вимог визначив стягнення з Відповідача 1 моральної шкоди. Розв`язуючи питання щодо задоволення або незадоволення цієї вимоги суд виходить з нижченаведеного. 
Приписами частини першої статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Цивільне законодавство визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).
За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме: щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду від 01 березня 2021 року, справа № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування:
(а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року, справа № 487/6970/20, від 05 грудня 2022 року, справа № 214/7462/20).
Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн позивач посилається на те, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу він переніс нервовий стрес, його життя зазнало негативних змін.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернута увага судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків .
Суд враховує, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року, справа № 487/6970/20, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див., зокрема,
підпункти 90.1, 90.3 пункту 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року, справа № 477/874/19).
Тож моральна шкода може полягати зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази у справі суд вважає, що ОСОБА_1 діями Відповідача 1 завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.
Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить з характеру делікту, ступеня механічних пошкоджень автомобіля, який фактично повністю знищено, що очевидно спричинило суттєві переживання ОСОБА_1 та оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд доходить висновку, що з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 10 000 грн як відшкодування моральної шкоди.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Враховуючи вищенаведене, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Так, судом встановлена безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», тож у задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача 2 матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, слід відмовити. 
Водночас з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та неохоплена лімітом відповідальності страховика у сумі 16 000 грн та моральна шкода у розмірі 10 000 грн. У задоволенні решти вимог слід відмовити.
3.2. Щодо розподілу витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
Судом встановлено, що згідно з матеріалами справи позивач поніс витрати, пов`язані із проведенням експертизи № 109/24, зокрема позивач ОСОБА_1 сплатив за проведену експертизу кошти у розмірі 7 900 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 109/24 від 12 вересня 2024 року.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 22 листопада 2023 року (справа № 713/4126/22), відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (пункт 148).
Оскільки судом був врахований наданий позивачем висновок експерта № 109/24 від 12 жовтня 2024 року, як доказ під час розгляду справи, суд вбачає підстави для відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням такої експертизи.
3.3. Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи той факт, що позов задоволений частково, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.3924714836.1 від 05 жовтня 2024 року (а.с. 1), з ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 533,75 грн (26 000 грн * 1 211,20 грн : 59 000 грн).
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 78, 81, 89, 141, 223, 244, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди – задовольнити частково.
2. Стягнути з  ОСОБА_2  (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та неохоплену лімітом відповідальності страховика у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень.
3. Стягнути з  ОСОБА_2  (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_6 ) моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
4. Стягнути з  ОСОБА_2  (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати, а саме: 7 900 (сім тисяч дев`ятсот) гривень – витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження; 533 (п`ятсот тридцять три) гривні 75 (сімдесят п`ять) копійок – судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
5. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
6. Зобов`язати  ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_6 ) передати залишки транспортного засобу – легкового універсалу-В, «Ford Mondeo 1.8 TD CLX», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , об`єм двигуна – 1753 см?, 1995 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,  ОСОБА_2  (РНОКПП: НОМЕР_5 ).
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
8. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
10. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 лютого 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 .
Відповідачі:
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», код ЄДРПОУ: 32382598, адреса місцезнаходження: бульвар Лесі України, 26, м. Київ.

Головуючий суддя  	Т. І. Якімець