Справа № 128/2237/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Шевчук Л.П.,
при секретарі судового засідання Нога Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Гуменюк Н.В. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
На обгрунтування позовних вимог у позовній заяві викладено наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 – батько позивача ОСОБА_1 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до приватного нотаріуса Нідзельської І.Є.. Однак постановою від 09.12.2022 приватний нотаріус Нідзельська І.Є. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Право на забудову житлового будинку у спадкодавця ОСОБА_3 виникло відповідно до свідоцтва б/н на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької районної ради від 27.01.1978р. №21; земельна ділянка виділена з земель колгоспу на підставі витягу з протоколу правління колгоспу від 19.12.1977р. №4. Відповідно до погосподарських книг по Вороновицькій селищній раді Комарівського старостинського округу Вінницького району спадковий будинок АДРЕСА_1 належав до колгоспної групи дворів. Господарський двір, головою якого був ОСОБА_3 належить до колгоспних, станом на 15.04.1991 р. членами колгоспного двору були: ОСОБА_3 - голова двору; ОСОБА_2 - дружина, мати позивача; ОСОБА_1 - син. На день смерті спадкодавця ОСОБА_3 , на 29.05.2021 р. в спадковому будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - дружина; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , — онук; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , — онук. Згідно Закону України «Про власність» від 5.04.1991 та п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду країни «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 №20 право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Згідно з ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів. Таким чином, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по 1/3 частці у спільній сумісній власності на колгоспний двір. Спадкоємцями після смерті батька ОСОБА_3 є син ОСОБА_1 та дружина спадкодавця ОСОБА_2 , яка не бажає приймати спадщину після смерті чоловіка. Крім того, частка у спільній сумісній власності на колгоспний двір позивача ОСОБА_1 не має держаної реєстрації, право власності не внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на те, що частки співвласників членів колгоспного двору не визначені, позивач не має можливості оформити свої спадкові права, а також не має можливості оформити своє право власності на належному йому частку у праві власності на спільну сумісну власність.
На підставі викладеного, позивач просить визнати, що йому належить право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку «А», ганку, козирка, літньої кухні, сараю «Б», погріба «п\Б», сараю «б», убиральні «В», навісу «Г», котельні «Е», ганку, гаражу «Ж», оглядової ями «о/я», криниці №1, вигрібної ями №2, огорожі №3, воріт №4, воріт з хвірткою №5, огорожі №6, як частку в колгоспному дворі; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку «А», ганку, козирка, літньої кухні-сараю «Б», погріба «п\Б», сараю «б», убиральні «В», навісу «Г», котельні «Е», ганку, гаражу «Ж», оглядової ями «о/я», криниці №1, вигрібної ями №2, огорожі №3, воріт №4, воріт з хвірткою №5, огорожі №6, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Понесені позивачем судові витрати просив не стягувати із відповідачки та залишити за позивачем.
Ухвалою суду від 07.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання (а.с. 41).
Ухвалою суду від 22.09.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 83).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Гуменюк Н.В. не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 94).
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо задоволення позову (а.с. 99).
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення учасників справи не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у їх відсутність.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Гуменне Вінницького району Вінницької області (а.с. 29, 29-зворот).
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гуменне Вінницького району Вінницької області (а.с. 27).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 6).
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Михайлівка Вінницького району Вінницької області (а.с. 5).
На а.с. 5-13 міститься копія технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що виготовлений 05.04.2022 КП «ВООБТІ». 
Відповідно до вказаної копії технічного паспорта домоволодіння складається з: житлового будинку «А» загальною площею 83,8 кв.м, житловою площею 62,4 кв.м, 1979 року побудови; ганку 1979 року побудови; козирка 2020 року побудови; літньої кухні, сараю «Б» 1984 року побудови; погріба «п/Б» 1984 року побудови; сараю «б» 1989 року побудови; вбиральні «В» 2013 року побудови; навісу «Г» 1991 року побудови; альтанки (тимчової) «Д»; котельні «Е» 2017 року побудови; ганку 2017 року побудови; гаража «Ж» 2017 року побудови; оглядової ями «о/я» 2017 року побудови; навісу «З»; криниці №1 1991 року побудови; вигрібної ями №2 2014 року побудови; огорожі №3,6 1991 року побудови; воріт №4 1991 року побудови; воріт з хвірткою №5 1991 року побудови.
Згідно звіту про оцінку майна №LV-23:209-01, проведеного ФОП ОСОБА_6 , станом на 09.02.2023 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , становить 368587 грн. (а.с. 14).
На а.с. 16-23 міститься копія справи №37 відведення в натурі земельної ділянки і погодження проектної документації на будівництво житлового будинку в с. Михайлівка Вінницького району Вінницької області ОСОБА_3 , з якої вбачається, що на підставі акту про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 відведено земельну ділянку площею 1200 кв.м в с. Михайлівка Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області.
Також, в матеріалах даної справи міститься: копія свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, забудовник ОСОБА_3 ; рішення №21 виконкому Вінницької районної Ради депутатів трудящих від 27.01.1978, згідно якого ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу свідоцтва на забудову садиби в с. Михайлівка; план забудови садиби на земельній ділянці площею 1200 кв.м.
З копії довідки Комарівського старостинського округу №1 Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області №1-366 від 26.12.2022 вбачається, що відповідно до записів у погосподарських, домових книгах селищної ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до дня смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , разом із ним зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - онук, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – онук (а.с. 26).
Відповідно до витягу з погосподарської книги домоволодіння по АДРЕСА_1 у період з 01.01.1991 по 01.01.1992 належить до суспільної групи господарства – колгоспний двір та у даному домоволодінні зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 – голова двору, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – син (а.с. 102).
Відповідно до копії спадкової справи №133/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 46-76) ОСОБА_1 26.11.2021 звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька – ОСОБА_3 .. Також 26.11.2021 приватному нотаріусу Нідзельській І.Є. подала письмову заяву ОСОБА_2 , яка вказала, що відмовляється від належної їй частки у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь сина померлого – ОСОБА_1 .. 23.05.2022 приватним нотаріусом Нідзельською І.Є. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 на спадкове майно – земельну ділянку площею 2.1448 га, кадастровий номер 0520681400:03:003:0048, що розташована на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. від 09.12.2022 вих. №166/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_3 , оскільки у спадкоємця ОСОБА_1 відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_3 на вказане майно (а.с. 15).
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Вказаний спір регулюється положеннями Законом України «Про власність» та Цивільного кодексу України. 
Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. 
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.
Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. 
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору.
Частиною першою ст. 112 ЦК УРСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.
Тобто, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно зі змістом Вказівок №112/5 і №69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу другого пункту 20 Вказівок №112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників.
Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123, 563 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963 року.
Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України).
Таким чином, судом встановлено, що колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію Закон України «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_2 та їх синові ОСОБА_1 на праві сумісної власності належало право у колгоспному дворі, як його членам, що не втратили право на частку в його майні, оскільки на час припинення колгоспного двору були зареєстровані в даному будинковолодінні. Отже, кожному із них в рівних частках (по 1/3 кожному) належав житловий будинок по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входила 1/3 частка будинку по АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті прийняв позивач – син померлого ОСОБА_1 , який у визначений ст. 1270 ЦК України строк подав приватному нотаріусу Нідзельській І.Є. письмову заяву про прийняття спадщини. Інший спадкоємець - дружина померлого, ОСОБА_2 , у визначений ст. 1270 ЦК України строк, подала приватному нотаріусу Нідзельській І.Є. заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь сина померлого ОСОБА_1 .. Проте, оформити свої спадкові права на нерухоме майно позивач не має можливості, оскільки у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок, про що приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нідзельською І.Є. було винесено постанову №166/02-31 від 09.12.2022 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, вирішити дане питання, окрім як в судовому порядку, позивач позбавлений можливості, його право на спадщину порушене та підлягає захисту.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, викладені у ньому обставини знайшли своє підтвердження, а тому він підлягає задоволенню. Судом не встановлено порушення права інших осіб при визнанні права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за позивачем, підтверджено факт родинних відносин між позивачем та його батьком ОСОБА_3 .. 
Понесені позивачем судові витрати, відповідно до позиції, що викладена у позовній заяві, слід залишити за позивачем. 
Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1225, 1268, 1270, 1273, 1296 ЦК України, керуючись, ст.ст. 1, 10, 76-80, 89, 258, 259, 263-265, 273, 293- 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити. 
Визначити, що частка  ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору становить – 1/3.
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати залишити за ним.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:
Позивач – ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканець АДРЕСА_1 ;
Відповідачка – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешканка АДРЕСА_1 .

Суддя Л.П. Шевчук