Справа № 991/372/26
Провадження 1-кп/991/4/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А

25 березня 2026 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 
обвинуваченого в залі суду ОСОБА_6 
його захисника - адвоката ОСОБА_7 
обвинуваченого у режимі відеоконференції ОСОБА_8 
його захисника - адвоката ОСОБА_9 

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні залу суду в місті Києві клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, та клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, поданого у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року за обвинуваченням 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росохи Самбірського р-ну Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сніжинськ, російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 . Останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Боромля Тростянецького р-ну Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Львів, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_14 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с. Липча Хустського р-ну Закарпатської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Пустовійтівка Роменського р-ну, Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Львів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Астрахань російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Острівка Очаківського р-ну Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_12 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженця м. Дубно Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_13 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_19 ,  ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженця с. Великий Житин Рівненського р-ну Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_14 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_15 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_20 ,  ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженця с. Путивль Путивльського р-ну Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_16 . Останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_16 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшов вищезазначений обвинувальний акт.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2026 року головуючим суддею справи № 991/372/26 (провадження № 1-кп/991/4/26) визначено суддю ОСОБА_1 .
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року призначено підготовче судове засідання на 20 січня 2026 року, яке неодноразово відкладалось за клопотаннями сторони захисту.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13 лютого 2026 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_21 про здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року колегіально у складі трьох суддів задоволено. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2026 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначено колегію суддів Вищого антикорупційного суду у складі головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
20 березня 2026 року до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, в якому він просить змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 9 000 000 грн. із покладенням додаткових обов`язків на запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі, передбаченому межами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням єдиного обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, а саме прибувати за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомляти про це суд. 
В обґрунтування своїх вимог захист послався на: відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; тривалість запобіжного заходу; стабільну та бездоганну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та передбачуваність перебігу провадження; непропорційність зменшення розміру застави; незмінність фактичних обставин і доказової бази з моменту повідомлення про підозру; відсутність ролі обвинуваченого ОСОБА_6 на початкових етапах інкримінованих подій; обізнаність обвинуваченого в галузі права та розуміння ним процесуальних наслідків своєї поведінки; недоведеність доводів щодо наявності у ОСОБА_6 «ділових зв`язків» у правоохоронних органах; відсутність об`єктивної можливості та доцільності впливу на свідків; міцні соціальні зв`язки та відомості, що позитивно характеризують особу ОСОБА_6 .
Колегія суддів звертає увагу та висловлює стурбованість з приводу того, що доводи сторони захисту у вказаному вище клопотанні про зміну запобіжного заходу викладені через призму незгоди з ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13 лютого 2026 року. Захисником детально проаналізовано кожен аспект вказаного судового рішення, надано альтернативне тлумачення висновків суду, наведено власні математичні розрахунки, з приводу того, яким чином суд мав зменшити розмір застави тощо. Водночас така незгода підлягає реалізації у спеціально визначеному процесуальному порядку. Зокрема, відповідні заперечення можуть бути викладені та належним чином обґрунтовані в апеляційній скарзі на судове рішення відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України. Суд першої інстанції не наділений повноваженнями здійснювати оцінку або переоцінку власних раніше ухвалених рішень, оскільки це суперечило б принципу процесуальної стабільності та розмежуванню компетенції між судовими інстанціями. Перегляд таких рішень віднесений виключно до повноважень суду апеляційної інстанції, що забезпечує дотримання принципів законності, неупередженості та ієрархічності судового контролю. Водночас, незважаючи на відсутність повноважень щодо перегляду зазначеної ухвали, суд вважає за можливе врахувати окремі аргументи, наведені стороною захисту у поданому клопотанні, у контексті їх оцінки як заперечень проти клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження. Такий підхід відповідає засадам змагальності сторін і забезпечує всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих матеріалів.
24 березня 2026 року до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження на два місяці строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , щодо обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Прокурор, обґрунтовуючи подане клопотання, зазначила, що 28 травня 2024 року слідчий суддя Вищого антикорупційного суду, розглянувши клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановив ухвалу, якою клопотання задовольнив частково. У результаті до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 908 400 грн із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Строк дії зазначених обов`язків встановлено до 23 червня 2024 року в межах досудового розслідування, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 вересня 2024 року вищевказану ухвалу скасовано в частині визначення розміру застави та обов`язку повідомляти слідчого, прокурора або суд про кожне відлучення із м. Києва і Київської області. Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою клопотання детектива НАБУ про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 заставу у розмірі 10 000 000 грн. та покладено обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду. В іншій частині ухвалу від 28 травня 2024 року залишено без змін. 
В подальшому ухвалами слідчих суддів від 03 жовтня 2024 року, 28 листопада 2024 року, 21 січня 2025 року, 18 березня 2025 року, 15 травня 2025 року, 11 липня 2025 року, 05 вересня 2025 року, 04 листопада 2025 року, 17 грудня 2025 року строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_6 продовжувався. Востаннє ухвалою судді Вищого антикорупційного суду від 13 лютого 2026 року строк дії обов`язків продовжено до 13 квітня 2026 року включно.
Відтак на теперішній час існує необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальних обов`язків з урахуванням існування наявних ризиків, які дають підстави вважати можливим переховування останнього від суду та здійснення ним незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Ризик переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у пособництві у вчиненні особливо тяжких корупційних злочинів, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Загроза бути підданим такому покаранню сама по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення інкримінованих йому злочинів, ОСОБА_6 може планувати втечу за кордон, або на тимчасово окуповану територію України, або переховуватися на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на наявність у ОСОБА_6 паспортів громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_1 від 22 травня 2023 року та FL 387640 від 31 січня 2018 року, а також трьох неповнолітніх (малолітніх) дітей, на нього не поширюється обмеження права виїзду за кордон під час воєнного стану. У період дії воєнного стану по даний час ОСОБА_6 4 рази покидав межі України. Наведені вище обставини, дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування останнього від суду. При цьому, наявність за таких обставин у ОСОБА_6 мотивації переховуватися від суду, в тому числі за кордоном, підкріплена його фактичними можливостями переховування, у зв`язку із значними фінансовими активами, якими він та члени його родини володіють. Зокрема, ОСОБА_6 у період з 2017-2023 років отримав офіційний дохід 77 277 619 грн., а також 67 861 408 грн. доход від підприємницької діяльності. У ході обшуку житла ОСОБА_6 , який відбувся 06 жовтня 2023 року, виявлено близько 840 000 доларів США готівкою, які не вилучалися. Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належить: 102 земельних ділянки значною загальною площею; квартира загальною площею 30,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_17 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076798680000); квартира загальною площею 30,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_18 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076787880000); автомобіль Lexus LX 500D, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2022, а ОСОБА_25 належить: 224 земельних ділянки значною загальною площею; квартира загальною площею 31,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2419564080000); квартира загальною площею 31,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_20 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2416588580000); квартира загальною площею 32,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2145901180000); квартира загальною площею 30,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_22 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076809480000); квартира загальною площею 30,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_23 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076806380000); житловий будинок загальною площею 286,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1979973632218); автомобіль Mercedes-Benz GLE 350D, номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2021. Сторона обвинувачення також посилається на обізнаність ОСОБА_6 в галузі права, напрацьовані ним ділові зв`язки, у тому числі серед працівників правоохоронних органів, які обвинувачений може використати для переховування від суду. Отже, наявність у ОСОБА_6 значних активів, загроза притягнення до кримінальної відповідальності за пособництво в особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, можливість безперешкодного виїзду за межі України, а також відсутність публічної посади, що свідчила б про сталі соціальні зв`язки, вказують на високу ймовірність його переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зазначений ризик на теперішній час не зменшився, оскільки обставини, що його зумовлюють, залишаються актуальними: він володіє значними активами, підлягає притягненню до відповідальності за особливо тяжкі злочини та має можливість залишити територію України, що в сукупності свідчить про реальну можливість ухилення від суду в будь-який момент. Саме тому є необхідним і виправданим продовження судом строку дії раніше покладених на ОСОБА_6 обов`язків - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи. 
Ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 у період вчинення інкримінованих йому злочинів фактично виконував роль неформального куратора Держгеокадастру та мав усталені зв`язки з керівництвом Держгеокадастру та його територіальних органів. З огляду на викладене, набуті ним зв`язки дають йому можливість незаконного впливати на всю вертикаль органів Держгеокадастру та його службових осіб, у тому числі з метою впливу на показання як свідків працівників ГУ ДГК Сумській області щодо обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів. Крім того, ОСОБА_6 може незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія», оскільки співучасники злочину мають їхні персональні дані та засоби для зв`язку. Таким чином, на переконання сторони обвинувачення, видається цілком доведеним існування ризику впливу ОСОБА_6 на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою примушування їх до перекручування своїх показань, маніпуляцій відомостями об`єктивної дійсності, введення суду в оману, тощо. З огляду на викладене, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Саме тому продовження судом строку дії обов`язку, покладеного на обвинуваченого ОСОБА_6 утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні та зі свідками, є необхідним і виправданим. 
З огляду на заявлені ризики, які не зменшилися та продовжують існувати, сторона обвинувачення вбачає необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 ще на два місяці. У разі, якщо суд не продовжить строк дії цих обов`язків, це унеможливить досягнення мети застосування запобіжного заходу та не дозволить запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Позиції учасників кримінального провадження
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав подане клопотання з підстав, викладених у ньому, та просив змінити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, поклавши лише один обов`язок: з`являтися до суду за викликом, а в разі неможливості прибути у визначений час, завчасно повідомляти про це суд. На переконання сторони захисту, на даному етапі кримінального провадження такий запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 . 
Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків покладених на ОСОБА_6 , захисник вказав, що на стороні обвинувачення лежить обов`язок довести, чому кожен із раніше заявлених ризиків не зменшився. Саме по собі твердження прокурора про їх незменшення не є належним виконанням вимог кримінального процесуального закону. Подання ідентичних, шаблонних клопотань, а також їх формальне задоволення судом, не відповідає принципу змагальності сторін у цьому кримінальному провадженні. Прокурор також стверджував, що сторона захисту не надала нових документів чи відомостей, хоча такі матеріали фактично були подані. Водночас аналогічні зауваження можуть бути адресовані і стороні обвинувачення: простого посилання на власне переконання недостатньо, такі обставини повинні бути належним чином доведені. Жодних доказів, які б підтверджували подальше існування ризиків переховування від суду чи незаконного впливу на учасників кримінального провадження, прокурором надано не було. З огляду на викладене, просить відмовити у повному обсязі в задоволенні клопотання прокурора та вважає, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 одного обов`язку буде більш ніж достатнім для досягнення мети запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити. Стосовно своєї зразкової поведінки та громадянської позиції зазначив, що сторона захисту постійно подає нові докази. Водночас прокурор наполягає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого зумовлена виключно виконанням покладених на нього процесуальних обов`язків. У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що подане стороною захисту клопотання та спосіб його обґрунтування фактично повністю зводяться до незгоди з попереднім рішенням суду щодо зміни запобіжного заходу та продовження строку дії покладених обов`язків. Водночас, за її словами, захист не навів жодного нового аргументу, який би свідчив про наявність підстав для повторної зміни запобіжного заходу після того, як його вже було переглянуто. На думку сторони обвинувачення, в ухвалі суду від 13 лютого 2026 року вже було надано належну оцінку змінам у кримінальному провадженні, що відбулися з часом, зокрема щодо можливих ризиків. Саме з урахуванням цих змін суд уже зменшив розмір застави на 1 000 000 грн. Проте за період у один місяць і п`ять днів, що минув з того часу, захист не навів жодних нових обставин, які б обґрунтовували необхідність подальшої зміни запобіжного заходу. У зв`язку з цим прокурор просила суд відмовити у задоволенні поданого клопотання сторони захисту.
Стосовно власного клопотання прокурор зазначила, що на даний момент строк дії покладених обов`язків продовжено до 13 квітня 2026 року, водночас клопотання подано з метою процесуальної економії часу. Воно обґрунтоване тим, що, на думку сторони обвинувачення, і надалі існують ризики незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також ризик його переховування від суду, про що детально викладено в самому клопотанні. У зв`язку з цим прокурор просить суд продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків ще на два місяці.
Суд, вирішуючи подані сторонами клопотання, встановив такі факти та обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 травня 2024 року (справа № 991/3716/24, провадження 1-кс/991/3753/24) до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 908 400 грн. та покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України (том 6, а.с. 19-27).
На виконання зазначеної ухвали 30 травня 2025 року ТОВ «САН-ГУД РИТЕЙЛ» перерахувало на депозитний рахунок ВАКС грошові кошти в сумі 908 400 грн., як заставу за ОСОБА_6 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням (том 7, а.с. 40).
Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 вересня 2024 року (справа № 991/3716/24, провадження 11-сс/991/405/24) ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 травня 2024 року скасовано в частині визначення розміру застави та обов`язку повідомляти слідчого, прокурора або суд про кожне відлучення із м. Києва і Київської області. Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано заставу в розмірі 10 000 000 грн. та покладено на останнього обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду. В іншій частині ухвалу слідчого судді залишено без змін (том 6, а.с. 28-34).
На виконання зазначеної ухвали 20 вересня 2025 року ТОВ «МАЕСТРО АЛВІ» внесло на депозитний рахунок ВАКС грошові кошти в сумі 4 091 600 грн., а ТОВ «САН-ГУД РИТЕЙЛ», грошові кошти в сумі 5 000 000 грн. З урахуванням раніше сплаченої суми в розмірі 908 400 грн., загальний розмір внесеної застави за ОСОБА_6 становить 10 000 000 грн. Факт внесення застави підтверджується довідкою № 03.13-04/78/2024 від 20 вересня 2024 року, виданою керівником апарату ВАКС ОСОБА_26 (том 7, а.с. 39), а також відповідними платіжними інструкціями (том 7, а.с. 41-42).
Ухвалами слідчих суддів Вищого антикорупційного суду від 14 червня 2024 року, 06 серпня 2024 року, 03 жовтня 2024 року, 28 листопада 2024 року, 21 січня 2025 року, 18 березня 2025, 15 травня 2025 року, 11 липня 2025 року, 05 вересня 2025 року, 04 листопада 2025 року, 17 грудня 2025 року продовжувався строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_6 .
Ухвалою судді Вищого антикорупційного суду від 13 лютого 2026 року (справа № 991/372/26, провадження 1-кп/991/4/26) строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , продовжено до 13 квітня 2026 року включно, з покладенням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , щодо обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Прокурор у клопотанні, яке є предметом розгляду, послалась на фактичні обставини інкримінованих, зокрема і ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та матеріали, які обґрунтовують підозру останнього за версією обвинувачення. Сторона захисту у поданому клопотанні послалась на те, що зібрані та відкриті захисту докази сторони обвинувачення не містять фактичних даних, які стосуються кримінального провадження та інкримінуються ОСОБА_6 , співставлення змісту повідомлення про підозру та обвинувального акту, які є ідентичними, що може свідчити про переконливу позицію захисту щодо невинуватості підсудного тощо. Суд вкотре наголошує, що оцінка доказів, надання переваги одним доказам над іншими, висновки про винуватість чи невинуватість особи та подібне, можуть бути здійснені виключно на стадії судового розгляду. Наразі суд через поведінку представників захисту лише перейшов до вирішення питань, передбачених ст. 314 КПК України. Захисники, неодноразово посилаючись на конкретні правові питання, які мають бути вирішені за результами підготовчого провадження, протягом двох календарних місяців завантажують суд процедурними та необгрунтованими клопотаннями, як то заявлення відводу, у задоволенні якого було відмовлено; про встановлення стороні обвинувачення строку на ознайомлення із доказами, яке залишене без розгляду; про відкладення судових засідань з причин, які не визначені ст. 138 КПК України поважними, тощо.
Разом з тим, проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування (том 1 а.с. 4-250), клопотання про продовження строку дії обов`язків, зустрічне клопотання захисту, суд дійшов висновку, що в цьому випадку дотримано стандарту «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для оцінки питання щодо продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (підготовче провадження), на якій вирішуються питання підготовки до судового розгляду, в ході якого сторона обвинувачення у змагальному судовому процесі зобов`язана буде довести, зокрема, вину осіб, у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
Оцінка судом доводів прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 .
Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. 
Частинами 1, 2, 3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. 
Оцінюючи доводи прокурора, зазначені у поданому клопотанні, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням особливостей, визначених ч. 7 ст. 194 КПК України, відповідно до яких обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.
В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховуватися від суду та ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, для констатації існування ризику має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Ризик переховування обвинуваченого від суду.
На підтвердження існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду прокурор зазначив, що такий ризик зумовлений тяжкістю інкримінованих йому злочинів та невідворотністю покарання у виді позбавлення волі у разі визнання його винуватим. Крім того, прокурор вказав на реальну можливість ухилення обвинуваченого від суду шляхом виїзду за межі України, перебування на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території або переховування на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зазначене, на думку сторони обвинувачення, підтверджується наявністю у ОСОБА_6 паспортів для виїзду за кордон, трьох неповнолітніх (малолітніх) дітей, достатніх матеріальних ресурсів, знаннями у галузі права та сформованих ділових зв`язків, у тому числі серед працівників правоохоронних органів, які можуть бути ним використані для переховування від суду.
Щодо вказаного ризику суд зазначає таке.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у пособництві у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, які відповідно до класифікації злочинів за ступенем тяжкості, закріпленої у ст. 12 КК України, належать до особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Також суд враховує, що з огляду на положення ст. 45 КК України цей злочин належить до категорії корупційних, що, як правило, виключає можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України.
Отже, існування ризику переховування підтверджується ймовірністю для обвинуваченого ОСОБА_6 бути засудженим на тривалий строк з примусовим відчуженням всього належного йому майна.
Однак, саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів. 
Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який відповідними Указами Президента України продовжено, та він діє дотепер.
Водночас, обвинувачений ОСОБА_6 є батьком трьох неповнолітніх (малолітніх) дітей і відповідно до чинного законодавства на нього не поширюються обмеження щодо перетину державного кордону, встановлені для чоловіків призовного віку під час воєнного стану, а тому Суд не виключає можливість здійснення обвинуваченим ОСОБА_6 перетину державного кордону навіть в умовах воєнного стану, у тому числі поза встановленими пунктами пропуску та через неконтрольовані ділянки державного кордону. Зокрема, Суд бере до уваги наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 паспортів громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_1 від 22 травня 2023 року та FL 387640 від 31 січня 2018 року, а також характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, які можуть спонукати його до уникнення правосуддя.
Більше того, ризик переховування від суду не обмежується можливістю ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 у спосіб виїзду за межі України, а охоплює також імовірність його переховування на території держави, з огляду на достатній його матеріальний стан. У зв`язку з цим, сам по собі факт передання ним на зберігання документа, що дає право на виїзд за кордон, не усуває зазначеного ризику. Водночас у разі не продовження дії покладених на нього мінімальних процесуальних обов`язків, отримання у розпорядження ОСОБА_6 паспорта створить реальну можливість залишити територію України з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Також, як вбачається із наданих захистом документів, ОСОБА_6 , будучи підозрюваним та працевлаштовуючись з 16.04.2025 на посаду менеджена із зовнішньоекономічної діяльності, отримує легальну можливість виїзду за кордон також і з метою виконання трудових обов`язків. Звісно суд не має можливості оцінити мети такого працевлаштування (умисно з метою створення штучності обмеження його прав, видимості необхідності виїзду за кордон, як про це ствердив прокурор), однак у контексті поданого клопотання є очевидним, що така можливість може бути використана обвинуваченим для виїзду за межі України. Відтак застосований запобіжний захід має бути таким, який зможе запобігти ризику втечі обвинуваченого. Питання можливості короткочасного виїзду обвинуваченого за кордон може бути предметом окремого судового розгляду, однак наразі суд не вбачає підстав для ствердження, що посада, яку документально обіймає ОСОБА_6 , є такою, що нівелює ризик втечі чи необхідність скасування обов`язків, які зможуть запобігти вказаному ризику. 
Відтак, наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, зокрема, постійного місця проживання, сім`ї, професійної діяльності та інших обставин, що характеризують його як особу, інтегровану в суспільне середовище, не виключають існування ризику переховування від суду.
З огляду на наявність у нього реальної можливості безперешкодного виїзду за межі України, а також з урахуванням характеру та тяжкості інкримінованого правопорушення і потенційних наслідків у разі визнання винуватим, сукупність наведених обставин свідчить про існування реального, а не гіпотетичного ризику ухилення від суду. Наявність соціальних зв`язків у цьому випадку не є достатнім стримуючим фактором та не нівелює зазначений ризик.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 володіє значними активами, є практикуючим адвокатом, має напрацьовані ділові зв`язки, у тому числі серед працівників правоохоронних органів. Вказані обставини у поєднанні з тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень, за які законом передбачено суворе покарання, об`єктивно підвищують ризик його ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Ураховуючи, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, визначення потенційних негативних для обвинуваченого наслідків у вигляді можливого ув`язнення у майбутньому, робить цей ризик достатньо високим. На даний час захисту відкрито матеріали досудового розслідування, які сторона обвинувачення має намір використовувати як докази, а відтак обвинувачені мають можливість оцінити вагомість вказаних доказів та надати перевагу незаконним діям з метою уникнення відповідальності, зокрема і переховуванню від суду.
Зазначені вище обставини у сукупності дають підстави Суду вважати обґрунтованою позицію прокурора про існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду на високому рівні, який з часом не зменшився.
Надані до клопотання відомості про волонтерську діяльність ОСОБА_6 (т. 16 а.с. 197-198) не спростовують вказані висновки суду.
Ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Оцінюючи можливість впливу на свідків/інших обвинувачених, суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками/обвинуваченими у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків чи інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків/інших обвинувачених та дослідження їх судом.
Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків та інших обвинувачених, обвинувачений ОСОБА_6 знає як їх персональні дані, так і зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.
Суд не може прийняти до уваги твердження сторін провадження про доказове значення показань свідків, протоколи допиту яких наявні у матеріалах провадження, з огляду на стадію судового провадження. 
Також суд звертає увагу, що пред`явлене обвинувачення стосується вчинення інкримінованих злочинів у змові. Відтак в ході судового розгляду прокурор має довести, а захист має право спростовувати наявність такої кваліфікуючої ознаки. Доведення/ спростування змови осіб, як правило, ґрунтується на оцінці поведінки осіб в ретроспективі, а відтак для суду матиме значення як ті чи інші особи пояснюватимуть суду свої дії та вчинки з метою оцінки сукупності усіх доказів у справі. Відтак ризик впливу на інших обвинувачених теж оцінюється судом як високий.
Отже, вказане в сукупності дає підстави обґрунтовано припускати ймовірність незаконного впливу зі сторони ОСОБА_6 на свідків та інших обвинувачених з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.
Також поза увагою суду не залишилося і те, що згідно за версією обвинувачення, яка викладена в обвинувальному акті, ОСОБА_6 як пособник та довірена особа ОСОБА_11 мав, серед іншого, забезпечувати погодження проектів землеустрою про відведення земельних ділянок у приватну власність заздалегідь підшуканих громадян, шляхом надання вказівок службовим особам органів Держгеокадастру. Враховуючи зазначене, Суд констатує, що набуті обвинуваченим ОСОБА_6 зв`язки надають йому реальну можливість незаконного впливу на службових осіб Держгеокадастру, включно з можливістю впливу на свідків серед працівників Головного управління Держгеокадастру у Сумській області. Такий вплив може проявлятися у формі підштовхування свідків до зміни показань або утримання від надання правдивої інформації щодо обставин вчинення інкримінованих злочинів.
Крім того, Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 потенційно має можливість незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія». Цей ризик обумовлений тим, що співучасники вчинення злочинів мають у своєму розпорядженні персональні дані власників та засоби для контакту з ними, що створює реальну загрозу тиску на цих осіб з метою приховування правдивих обставин справи або сприяння уникненню відповідальності.
З огляду на вищевикладене, Суд визнає наявність реального ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків та інших осіб, що може перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.
При цьому Суд зазначає, що для встановлення ризику незаконного впливу на свідків не вимагається доведення факту такого впливу, а достатнім є обґрунтоване припущення про його реальну можливість, яке у даному випадку підтверджується проаналізованою вище сукупністю обставин. 
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків та інших учасників кримінального провадження є не абстрактним, а є реальним та обґрунтованим.
З огляду на викладене, Суд вбачає необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року, а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , щодо обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Оцінюючи співмірність обов`язків, про продовження строку дії яких прокурор заявив клопотання, з встановленими судом ризиками: переховування від суду та впливу на свідків та інших обвинувачених в цьому кримінальному провадженні, Суд дійшов висновку, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 наведених вище обов`язків становитиме мінімальне втручання у його права, а тому є співмірним меті застосування запобіжних заходів та здатне запобігти вказаним ризикам у цьому кримінальному провадженні.
Оцінка судом доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.
Запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу (ч. 3 ст. 315 КПК України).
Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, положення статті 201 КПК України вказують тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються його доводи. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.
Так, ч. 1 ст. 194 КПК України встановлює, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом вище вже наведені висновки щодо обгрунтовааності підозри щодо ОСОБА_6 .
Наразі запобіжним заходом, застосованим до обвинуваченого ОСОБА_6 , є застава, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання підозрюваного, обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат. А тому, застава є досить дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого - є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.
Разом з тим, обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу, в т.ч. в сторону його пом`якшення або скасування, оскільки строк дії цього запобіжного заходу в ухвалах суду не зазначено, а тривалість в часі запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.
Сторона захисту наполягала на зменшенні розміру застави до мінімального рівня, визначеного законом, з підстав, викладених у клопотанні.
Разом з тим, на переконання суду, застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі, ніж передбачена межами п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, відповідає критеріям розумності, пропорційності та необхідності, оскільки забезпечує належну процесуальну поведінку під час судового розгляду та запобігає встановленим ризикам. 
Так, під час первісного обрання запобіжного заходу слідчий суддя, окрім наявності обґрунтованої підозри, виходив із існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та суду; ризику незаконного впливу на свідків, експертів чи спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризику вчинити інше кримінальне правопорушення. З огляду на це, до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано заставу в розмірі 10 000 000 грн. з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема і обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду (ухвала слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 травня 2024 року у справі № 991/3716/24, провадження 1-кс/991/3753/24, ухвала колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 991/3716/24, провадження 11-сс/991/405/24). 
Разом з тим, у подальшому, під час розгляду клопотань про продовження строку дії покладених обов`язків, встановлено, що ризик знищення, приховування або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, як і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення втратив свою актуальність, у зв`язку із завершенням відповідних процесуальних дій на стадії досудового розслідування. Відтак, відпала і необхідність у збереженні обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду. Таким чином, два ризики, які були покладені в основу визначення розміру застави у сумі 10 000 000 грн, фактично припинили існування. З огляду на це, ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13 лютого 2026 року запобіжний захід у вигляді застави, застосований до останнього на підставі ухвали колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 вересня 2024 року (справа № 991/3716/24, провадження 11-сс/991/405/24) змінено на запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 9 000 000 грн. та частину застави у розмірі 1 000 000 грн. повернуто заставодавцю ТОВ "МАЕСТРО АЛВІ".
Суд вважає, що застава у розмірі 9 000 000 грн. об`єктивно здатна викликати у обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтоване побоювання її втрати у разі недобросовісної процесуальної поведінки, що, у свою чергу, підвищує вірогідність дотримання ним встановлених судом обов`язків. Саме такий рівень фінансового ризику є необхідним і достатнім для мінімізації наявних процесуальних ризиків, зокрема можливого ухилення від суду чи невиконання покладених обов`язків.
Суд при визначенні вказаного розміру серед іншого врахував майновий стан та рівень доходів обвинуваченого ОСОБА_6 , та вважає, що він є достатньо значним, аби виконувати превентивну функцію, але водночас не є таким, що призводить до надмірного обмеження його прав чи створює непропорційний фінансовий тягар. Такий розмір забезпечує реальний економічний стимул для належного виконання покладених процесуальних обов`язків, у тому числі своєчасної явки до суду, утримання від дій, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню, та дотримання вимог кримінального процесуального законодавства. Більш м`який запобіжний захід не є достатнім для запобігання встановленим колегією суддів ризикам.
На переконання суду, застава саме у вказаному розмірі у сукупності із додатковими обов`язками, продовженими судом, є законним, співмірним, адекватним та обґрунтованим заходом, який відповідає зміненому характеру ризиків, враховує процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та забезпечує належний баланс між необхідністю запобігання ризикам і дотриманням її прав та законних інтересів, та зможе забезпечити належну його поведінку в ході судового провадження. 
Доводи сторони захисту про непропорційність визначеного розміру застави є необґрунтованими, оскільки фактично зводяться до хибного припущення про існування прямої математичної залежності між кількістю встановлених ризиків і розміром застави. Водночас кримінальний процесуальний закон не передбачає жодного механічного чи арифметичного підходу до визначення або зменшення застави. Розмір цього запобіжного заходу встановлюється судом індивідуально з урахуванням сукупності обставин, зокрема тяжкості інкримінованого злочину, даних про особу обвинуваченого, його майнового стану, поведінки під час провадження, а також реальності та інтенсивності ризиків, передбачених законом. Сам по собі факт зменшення кількості ризиків не означає автоматичного пропорційного зменшення застави, оскільки кожен із ризиків має різну вагу та значущість. Навіть за умови зникнення одного з них інші можуть залишатися достатньо суттєвими для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , що об`єктивно обумовлює необхідність збереження значного розміру застави. Більше того, принцип пропорційності не зводиться до формального відсоткового співвідношення, а передбачає відповідність обраного заходу його меті гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам. 
Тривалість застосування застави сама по собі також не є підставою для її зменшення, якщо відсутні істотні зміни обставин, які б свідчили про зниження або відсутність ризиків. Колегія суддів врахувала, що суд своєю попередньою ухвалою уже надав належну оцінку зміні обставин, що мали місце під час досудового розслідування та зменшив розмір застави, з 10 000 000 грн. до 9 000 000 грн., що свідчить про врахування актуального стану справи та дотримання балансу між правами обвинуваченого ОСОБА_6 і завданнями кримінального провадження. Суд прийшов до висновків, що наявні ризики залишаються актуальними та виправдовують збереження визначеного рівня забезпечення. 
Наразі динаміка у судовому провадженні відсутня, що в сукупності із зафіксованими судом у процесуальних документах ознаками зловживань представників захисту, дає підстави для висновків, що вони спрямовані на затягування розумних строків у кримінальному провадженні, у тому числі і з метою використання в подальшому аргументів про плин часу та зменшення ризиків. Саме із такими аргументами як національна, так і міжнародна судова практика пов`язує зменшення ризиків та послаблення запобіжних заходів. Проте суд враховує, що такий плин часу може бути наслідком зловживань з боку учасників у складному кримінальному провадженні, у якому самостійні чи узгоджені зловживання мають критичні наслідки, саме перше для тривалості строків провадження, а в подальшому і для втрати доказового значення певних видів доказів (показання свідків, давність документів). Відтак суд констатує, що у будь-якому випадку надмірна тривалість провадження є негативним явищем для всіх аспектів можливого судового розгляду, а тому буде фіксувати усі очевидні та приховані ознаки таких зловживань, оскільки вказане має значення у розумінні ст. 28 КПК України.
Доводи сторони захисту про те, що «ділові зв`язки» ОСОБА_6 з працівниками правоохоронних органів є лише припущеннями та не підтверджені належними доказами, є необґрунтованими та спрямовані на формальне заперечення очевидних ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. Для оцінки ризиків не вимагається доведення факту протиправного впливу або наявності офіційно підтверджених зв`язків. Достатнім є встановлення обставин, які об`єктивно свідчать про можливість впливу особи на хід кримінального провадження, зокрема через знайомства, авторитет, попередню взаємодію з посадовими особами, зв`язки у державних органах тощо. Твердження сторони захисту про відсутність доказів «неформального кураторства» та нібито відсутність можливості впливу обвинуваченого на свідків можуть бути перевірені в ході судового розгляду, так є не лише аргументом прокурора у клопотанні, а й елементом обвинувачення, а саме способу вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів. 
Обвинувачений ОСОБА_6 дійсно регулярно з`являвся на судові засідання та виконував процесуальні обов`язки на стадії досудового розслідування, однак, це не виключає потенційної можливості ухилення від правосуддя. 
Доводи захисту щодо особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків уже отримали оцінку в ході оцінки доводів клопотання прокурора. 
Доводи клопотання про здатність обвинуваченого ОСОБА_6 зробити висновки щодо його невинуваності внаслідок його професійних знань та ознайомлення із доказами обвинувачення спростовані у судовому засіданні самим обвинуваченим, який суду пояснив, що не є спеціалістом у галузі кримінального права, а тому покладається на професійну допомогу свого захисника, у тому числі і щодо змісту клопотання, яке є предметом даного розгляду. Суд зауважує, що в ході судового розгляду кримінального провадження, у разі здійснення такого, суд буде досліджувати не лише окремі докази, а й доводи прокурора, інших учасників провадження, показання свідків та робити висновки із сукупності досліджених доказів. Це надзвичайна інтелектуальна робота, яка грунтується на оцінці усіх доказів та доводів, а відтак і інші учасники, які навіть маючи власні версії подій та власний спосіб захисту, будуть пізнавати позицію прокурора та інших учасників виключно в ході судового розгляду. Тобто змагальність сторін, яка закріплена у ст. 22 КПК України, передбачає обстоювання кожною стороною своєї правової позиції та доведення її суду, який єдиний має повноваження на здійснення остаточних висновків у справі. 
Таким чином, сукупність наведених стороною захисту обставин не спростовує доводів сторони обвинувачення щодо наявності ризиків, передбачених законом, та не дає підстав для висновку про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 без застосування встановленого судом запобіжного заходу.
Керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 201, 331, 372, 376 КПК України, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року - відмовити.
Клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року - задовольнити.
Продовжити на два місяці, тобто до 25 травня 2026 року, строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:
- прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками, а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , щодо обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 ;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_6 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі, визначеному КПК України.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 .
Надати обвинуваченому ОСОБА_6 копію ухвали негайно після її проголошення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуюча суддя ОСОБА_1 

Судді: ОСОБА_3 

ОСОБА_2