Справа №591/13444/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Клімашевська І. В.	
Номер провадження 33/816/883/26 	Суддя-доповідач Косолап М. М. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Косолап М.М. , за участю секретаря – Баришевої А.І., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його захисника – Моісеєнка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Моісеєнка В.В. на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2025, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
30.12.2025 захисник Моісеєнко В.В звернувся з апеляційною скаргою на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2025, просив її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що постанова є незаконною, винесеною з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення - не керував транспортним засобом, у матеріалах справи відсутні докази виконання ним функцій водія під час руху на автомобілі. 
Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 не ознайомлювали, копію не вручали. Відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а долучені пояснення свідка, акт огляду, направлення, рапорт та відеозапис складені без участі особи. При складанні протоколу свідок ОСОБА_2 відсутня, тому не може бути свідком того, що саме ОСОБА_1 керував.
Апелянт вказує, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності не були роз`яснені права, порушено процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння, акт огляду та направлення на місці не складались та не вручались. Під час спілкування працівники поліції неодноразово катували ОСОБА_1 , що підтверджуються наявними відеозаписами.
Порушено право на участь в судовому засіданні, яке проведено без участі ОСОБА_1 .
Відеозаписи є неналежним та недопустимим доказом, адже їх походження не відповідає вимогам чинного законодавства через відсутність у протоколі відомостей про технічні засоби відеофіксації та записані неідентифікованим пристроєм, знаходяться на не передбаченому законодавством носії інформації (карті пам`яті або флеш-карті), а на відеодиску, який не засвідчений електронним цифровим підписом.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605,60 гривень.
Судом установлено, що 21.11.2025 року о 22:14 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – ВАЗ 211040, н.з. НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Охтирська, 24, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився під відеозапис, чим порушив п.2.5 ПДР та скоїв правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
Позиція учасників апеляційного розгляду.
У судовому засіданні апеляційного суду захисник Моісеєнко В.В. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 скаргу за наведених в ній доводів підтримали.
ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом 21.11.2025. Вказував, що це був його товариш, а він сів забрати свої речі і приїхали поліцейські. Поліцейські його катували.
Мотиви суду.
Вислухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисника, свідків, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступного висновку. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (частина 2 статті 251 КУпАП).
Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП ґрунтується на фактичних даних досліджених доказів:
- протоколу про адміністративне правопорушення від 21.11.2025 серії ЕПР1 №519968, в якому зазначені встановлені судом обставини щодо часу і місця вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення (а.с.1);
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: зокрема, щодо запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився (а.с.5);
- письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , згідно яких 21.11.2025 близько 22:14 год перебуваючи вдома почула гучні звуки з вулиці. Вийшовши на балкон, вона побачила сірий автомобіль, який заїхав на тротуар і прибудинкову територію та застряв у багнюці. Почав буксувати, але самостійно виїхати не зміг. Почав виходити з машини, ледве тримавшись на ногах, сильно хитався. Після цього вона зателефонувала на лінію 102 та повідомила про ситуацію, яка склалась;
- відеозапису з нагрудних камер працівників поліції на яких зафіксовано, що працівники поліції приїжджають на виклик свідка з приводу авто, яке заїхало на тротуар і не може виїхати. Підійшовши до авто, за кермом сидить саме ОСОБА_1 . При цьому, у авто увімкнений двигун, він намагається виїхати. На запитання працівників поліції спочатку каже, що авто керував товариш, потім каже, що керувала дружина. Після цього, каже «я заїхав у яму», тобто не заперечує права керування т/з (clip-0, фрагмент відео з 00:10:03). Під час спілкування з ним, у них виникає підозра, що останній керує т/з в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із цим, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, проте останній декілька разів намагається тікати, а потім просто не відповідає на неодноразові запитання працівників поліції з приводу проходження огляду. 
На підставі вказаних доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення відповідного рішення, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що 21.11.2025 року о 22:14 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – ВАЗ 211040, н.з. НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Охтирська, 24, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився під відеозапис, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Частина 1 статті 130 КУпАП, зокрема, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункти 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху).
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, законодавством не тільки не передбачено право водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок для водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій зобов`язаний був не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовуються відеозаписами, на яких зафіксовано, що працівники поліції приїжджають на виклик свідка з приводу авто, яке заїхало на тротуар і не може виїхати. Поліцейські підійшли до транспортного засобу за кермом якого перебуває саме ОСОБА_1 . При цьому в автомобілі увімкнений двигун. ОСОБА_1 намагається виїхати. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 спочатку відповідає, що авто керував товариш, згодом, що керувала дружина. Після цього, говорить «я заїхав у яму», тобто не заперечує факту керування транспортним засобом (clip-0, фрагмент відео з 00:10:03).
Аналогічним доводам захисника належну оцінку надав суд першої інстанції розцінивши таку позицію як спосіб уникнення від адміністративної відповідальності, з чим погоджується і апеляційний суд.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що після приїзду працівників поліції ОСОБА_1 зазначивши, що авто керував товариш не називає його імені. Не назвав ім`я будь-якої особи ОСОБА_1 після прибуття його дружини. Під час розгляду справи судом першої інстанції захисник не заявляв клопотання про допит особи, яка за їх версією керувала транспортним засобом і про таку особу не вказував в апеляційній скарзі.
Працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови, що було підставою для проведення огляду на стан сп`яніння.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду врегульовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі – Інструкція № 1452/735).
Так, згідно пунктів 2,3 вказаної Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до вимог частин 2-3 статті 266 КУпАП та пункту 6 розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:
1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі - спеціальні технічні засоби);
2) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
З досліджених судом апеляційної інстанції відеозаписів встановлено, що працівник поліції неодноразово пропонував пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, проте останній декілька разів намагався тікати, а потім не відповідав на неодноразові запитання працівників поліції з приводу проходження такого огляду. Своєю поведінкою ОСОБА_1 продемонстрував небажання проходити огляд на стан сп`яніння, що правомірно розцінено працівниками поліції, як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Зазначені обставини підтверджують відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, а також дотримання працівниками поліції самої процедури огляду.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість відеозаписів.
Долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи здійснювалися поліцейськими, які прибули на місце виклику та складали адміністративний матеріал. Інформація зафіксована на відеореєстраторах узгоджується з іншими доказами, які суд першої інстанції поклав в основу постанови. Відомості про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи відсутні. 
У протоколі відображено про фіксацію викладених у ньому обставин на відеореєстратор Motorola solution vb400/471949;471976.
Судом першої інстанції надано належну оцінку належності та допустимості відеозаписів, з чим погоджується і апеляційний суд.
Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, до яких віднесено і застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є одним із превентивних заходів (статті 30, 31 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Порядок реалізації цих положень врегульовано Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999 (далі – Інструкція №1026), за змістом пунктів 5,6,8 розділу II включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі, яка забезпечує, зокрема експорт інформації під час під`єднання до док-станції в автоматичному режимі або в інший спосіб, визначений виробником такого відеореєстратора. 
Вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера. Відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України. Відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються в тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції,- без коригування (пункти 1,7,9 розділу VIІI Інструкції №1026).
Аналіз наведених положень Інструкції №1026 у сукупності зі статтею 251 КУпАП спростовує доводи апеляційної скарги про необхідність долучення до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів виключно на карті пам`яті або флеш-карті.
Апеляційний суд зазначає, що безпідставним є ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа. Характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Аналогічні правила оцінки електронного доказу на предмет його допустимості наведені у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 (справа №554/5090/16-к, провадження №51-1878кмо21).
Вказані положення Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції №1026 та КУпАП не передбачають засвідчення відеозапису засобами електронного підпису.
Відеозаписи є належним та допустимим доказом, оскільки містять обставини, які підлягають встановленню за частиною 1 статті 130 КУпАП – обставини щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та процедуру огляду, визначену статтею 266 КУпАП. Частиною 2 вказаної норми на поліцейського покладено обов`язок застосовувати технічні засоби відеозапису під час проведення огляду на стан сп`яніння осіб, а матеріали відеозапису долучати до протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості відеозаписів не заслуговують на увагу.
Посилання апелянта на те, що акт огляду, рапорт та інші матеріали були складені без участі ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах КУпАП, оскільки закон не встановлює обов`язку складання таких документів виключно у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відсутність свідка ОСОБА_2 під час складання протоколу не позбавляє її статусу свідка у справі, оскільки вона надала пояснення щодо відомих їй обставин, а не засвідчує правильність процесуального оформлення матеріалів. Підстави для залучення свідків були відсутні через застосування технічних засобів відеозапису.
При складанні протоколу ОСОБА_1 роз`яснено ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП (clip-0, час відтворення 22:57:34, clip-0, час відтворення 22:57:56), зокрема, роз`яснено право мати захисника та право на оскарження рішень. 
Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про невручення ОСОБА_1 примірнику протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він відмовився від підписання та отримання його копії, яку у подальшому надіслано за місцем його проживання засобами поштового зв`язку, що підтверджується листом від 25.11.2025 вих№16622/41/38/03-2025. 
Доводи апеляційної скарги про чинення тиску на ОСОБА_1 до складання протоколу спростовуються відеозаписами на яких зафіксовано, що останній неодноразово намагався залишите місце події (clip-0, час відеозапису з 22:38:04 по 22:38:40, clip-0, час відеозапису з 22:42:41 по 22:42:53, clip-1, час відеозапису з 22:38:04 по 22:38:40, clip-1, час відеозапису з 22:42:41 по 22:42:53), поліцейські просять останнього зійти з проїзної частини дороги та повернутися до транспортного засобу, пропонують зателефонувати комусь з родичів чи близьких (clip-0, час відеозапису 22:38:49, clip-0, час відеозапису 22:40:00).
Допитані за клопотанням захисника судом апеляційної інстанції в якості свідків працівники УПП в Сумській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили прибуття за викликом мешканців будинку на лінію 102 за фактом того, що транспортний засіб в`їхав в бордюру, пішохідну зону. На момент їх приїзду за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , транспортний засіб мав пошкодження. 
Свідок ОСОБА_3 підтвердила, що на момент їх приїзду в транспортному засобі був заведений двигун, при цьому за кермом був ОСОБА_1 . Пояснення власноручно писала свідок ОСОБА_2 . Зазначила, що ОСОБА_1 неодноразово намагався тікати з місця перебування транспортного засобу. Вона за ним бігала. Спіткнувшись – падав, після цього міг садіти біля авто на землі. Спеціальні засоби не застосовували. 
Свідок ОСОБА_4 суду підтвердив, що прибули за викликом мешканців будинку на прибудинкову територію якого заїхав транспортний засіб. У мешканки будинку відібрали пояснення. Тривалий час не могли з`ясувати особу ОСОБА_1 , який не надавав жодних документів. До ОСОБА_1 спеціальні засоби не застосовував, не бив. Коли він намагався тікати – вживали заходів до зупинки і повернення на місце події. Сидів ОСОБА_1 на колесі. Ключі від автомобіля були в замку запалювання і їх забрала дружина.
Показання свідків узгоджуються з дослідженими відеозаписами.
У разі незгоди з діями працівників поліції щодо заходів забезпечення провадження у справі ОСОБА_1 та його захисник не були позбавлені можливості оскаржити їх у порядку статті 267 КУпАП, проте доказів реалізації цього права суду не надано. На підтвердження своїх доводів стороною захисту не надано докази наявності у ОСОБА_1 будь-яких тілесних ушкоджень.
Крім того, не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що поліцейські чинили тиск на ОСОБА_1 з метою його зізнання у керуванні транспортним засобом. Так, ці обставини спростовані відеозаписами, а висновки суду першої інстанції не ґрунтуються безпосередньо на показаннях самого ОСОБА_1 зафіксованих на відеозаписах.
Відповідно до статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують доводи апелянта про неможливість прибуття 24.12.2025 ОСОБА_1 у судове засідання, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необгрунтованими.
Апеляційний суд переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що під час розгляду справи про адміністративні правопорушення суддя суду першої інстанції розглянула справу на підставі доказів зібраних особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне, надавши їм відповідну оцінку, визнавши їх достатніми у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Під час розгляду справи не встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення статтей 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому на підставі пункту 1 частини 7 статті 294 КУпАП вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, без задоволення.
Керуючись статтею 294 КУпАП,
п о с т а н о в и л а:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2025 відносно ОСОБА_1 – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Моісеєнка В.В. на цю постанову – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного суду	Косолап М. М.