ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2026 р. Справа№ 910/2461/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кропивної Л.В.
суддів: Барсук М.А. 
Руденко М.А. 

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 (повний текст рішення суду складено 16.01.2026) у справі № 910/2461/25 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
про стягнення 26 611,60 грн 

В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди у розмірі 124 075,22 грн, з яких: 20 610,55 грн основний борг, 606,76 грн 3% річних, 2 810,58 грн пені та 2 583,51 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, діючи як страховик особи, транспортний засіб якої було пошкоджено, відповідно до статей 993, 1191 Цивільного кодексу України та статті 108 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду (винуватця), цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/2461/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 20 610,55 грн, 3% річних в розмірі 606,76 грн, пені в розмірі 2 810,58 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 583,51 грн.
Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до винної особи або його страховика. А відтак, вимоги про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу в порядку суброгації підлягають задоволенню. При цьому, з огляду на те, що відповідач частково відшкодував позивачу завдану шкоду, суд дійшов висновку, що відповідач отримав від позивача всі належні докази на підтвердження розміру та факту виплати страхового відшкодування потерпілій особі на загальну суму 78 648,50 грн. Водночас суд визнав помилковим висновок відповідача, що сума виплати підлягає зменшенню на суму, визначену з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, оскільки станом на дату ДТП відповідно до Методики коефіцієнт фізичного зносу не підлягав застосуванню.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі №910/2461/25 та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково відніс пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 до категорії інших легкових колісних транспортних засобів (відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів) та застосував нульовий коефіцієнт зносу деталей як для транспортного засобу, строк експлуатації якого не перевищує 7 років. На думку відповідача, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу його слід віднести до спеціальних вантажних фургонів, для яких строк експлуатації, необхідний для застосування нульового коефіцієнта зносу, не має перевищувати 4 роки. Крім того, позивачем не доведено факт надсилання відповідачу вимоги про сплату страхового відшкодування у розмірі 78 648,50 грн, оскільки до позовної заяви не додано фіскального чека на підтвердження її направлення, а відтак відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судовій справі № 910/2461/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Барсук М.А., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 відкрито апеляційне провадження та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
26.02.2026 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду був належним чином повідомлений шляхом направлення відповідної ухвали суду до його електронного кабінету, зареєстрованого в автоматизованій системі документообігу суду.
Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (як страховиком) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКІОЛД УКРАЇНА» (як страхувальником) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту FO1485587 від 11.01.2023 року (далі-Договір страхування), відповідно до умов якого було застраховано ризик настання збитків страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу (автомобіля «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ).
04.10.2023 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу «MITSUBISHI ASX» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 та не дотрималась безпечної, чим порушила п. 2.3 б, 12.1 ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Соснівського районного суд м. Черкас, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України.
Розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно Рахунок № 144 від 05.10.2023 внаслідок його пошкодження при ДТП, після вирахувань складає: 80 180,00 грн.
Відповідно до умов Договору страхування та на підставі заяви про виплату страхового відшкодування АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі: 78 648,50 грн, що підтверджується страховим актом № 20480/34/923 від 17.10.2023 та платіжною інструкцією.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «MITSUBISHI ASX» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у відповідача згідно з полісом серії №ЕР 211448895, ліміт за шкоду майну 160 000,00 грн, франшиза 0,00 грн.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування від 30.11.2023 №04952/9223, в якій просив відшкодувати в порядку суброгації 78 648,50 грн, про отримання якої відповідач не заперечує.
Відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування в сумі 58 037,95 грн, що стало причиною виникнення даного спору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.
Враховуючи вищевикладене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 108 Закону України "Про страхування", які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора - від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором) набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно, від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні - до страховика.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1961-IV).
У статті 9 Закону №1961-IV передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Відшкодування шкоди було здійснено Акціонерним товариством «СГ «ТАС» відповідно до умов Договору страхування та на підставі заяви про виплату страхового відшкодування без урахуванням зносу замінених деталей. Відповідно до платіжної інструкції №370701 від 19.10.2023 вартість відновлювальних робіт автомобіля «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 78 648,50 грн. Така виплата була здійснена страховиком потерпілої сторони на користь третьої особи, яка здійснювала відновлюваний ремонт.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
З цивільного кодексу України випливає принцип повного відшкодування збитків, що закріплено частиною 3 статті 22 цього кодексу.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необхідності визначення розміру страхового відшкодування у порядку суброгації з урахуванням зносу транспортного засобу, оскільки такий підхід суперечить нормам цивільного законодавства, які визначають зміст збитків та порядок їх відшкодування.
При цьому доводи відповідача про відсутність у матеріалах справи належних доказів надсилання йому вимоги про сплату страхового відшкодування у розмірі 78 648,50 грн (досудової вимоги з документами, визначеними статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») спростовуються його поведінкою. Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує отримання вимоги про страхове відшкодування (лист №04952/9223 від 30.11.2023), зауважуючи лише на якості копій доданих документів. Водночас подальша часткова сплата заявленої позивачем суми свідчить про вчинення відповідачем конклюдентних дій, спрямованих на виконання зазначеної вимоги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 20 610,55 грн, а також нарахованих на цю суму пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення у справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено. 
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі № 910/2461/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2026 у справі № 910/2461/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/2461/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 13.04.2026, що є першим робочим днем після виходу судді Руденко М.А. з відпустки.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна 

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко