Справа № 309/334/26
Провадження № 2/309/144/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області 
в складі: головуючого - судді Піцура Я.Я.,
за участю секретаря судового засідання Бондаренко В.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі по тексту - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.08.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №26.08.2023-100003146? шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 3500 грн., на строк 42 дні які відповідач зобов`язався повернути. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 2,1% за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином внаслідок чого станом на момент пред`явлення позову у відповідача виникла заборгованість в сумі 6587 грн., яка складається з 3 500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3087 грн. - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на викладене просить суд стягнути відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6587 грн. та судові витрати.
У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_2. просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що 26.08.2023 ОСОБА_1 унаслідок шахрайських дій втратила контроль над своїм мобільним номером телефону НОМЕР_1 , і зловмисники заволодівши таким провели ряд шахрайських дій зокрема нібито заключили даний кредитний договорі та незаконно заволоділи кредитними коштами ОСОБА_1 . Згідно квитанції кредитні кошти було зараховано на карту № НОМЕР_2 , водночас платіжної карти з таким номером у відповідача на той час не було. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся через систему «Електронний суд», позовна заява містить клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у його задоволенні. Вказує, що 26.08.2023 на мобільний номер ОСОБА_1 зателефонували, представились працівником компанії «Київстар» та запропонували поновити номер, вона послідувала інструкціям, і внаслідок шахрайських дій втратила контроль над своїм мобільним номером телефону НОМЕР_1 та кратками «ПриватБанк». Ніякого договору ОСОБА_1 не заключала, грошей не отримувала. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свого представника. Вказує, що того дня шахраї заволоділи її номером мобільного телефону та доступом до карток. Позаключали кредити, заволоділи коштами. 
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Так, відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).
Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано наступні докази.
Кредитний договір №26.08.2023-100003146 від 26.08.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та споживачем ОСОБА_1 . У договорі зазначено, що ОСОБА_1 підписала його за допомогою одноразового ідентифікатора Н446, який направлявся на номер мобільного телефону НОМЕР_1 (а.с.25-36).
Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 3500 грн., на строк 42 дн які відповідач зобов`язався повернути. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 2,1% за кожен день користування кредитом. 
Квитанції «LIQPAY», затвердженою печаткою АТ КБ «ПриватБанк» у якій відображена інформація про перерахування коштів у розмірі 3500 грн. 26.08.2023 о 21:37 год, з призначенням платежу видача за договором №26.08.2023-100003146, номер платіжного інструменту 516780*43 (а.с.55). 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 6587 грн., яка складається з 3 500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3087 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.38). 
Інформацію отриману з центрального вузла системи BankID НБУ щодо анкетних даних ОСОБА_1 (а.с.57).
Інших якихось на підтвердження своїх позовних вимог (які б підтверджували фактичні обставини справи), позивачем не надано.
У свою чергу до відзиву на позов долучено рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 02.01.2025 року у справі №309/4374/24, яким відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Дане рішення набрало законної сили 26.08.2025. Зокрема постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.08.2025 (яка містить у вільному доступі https://reyestr.court.gov.ua/Review/130032847) дане судове рішення залишено без змін.
Відповідними судовими рішеннями установлено, що ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» отримала кредитні картки: НОМЕР_3 від 27.05.2022 терміном дії до 03/23, НОМЕР_4 від 27.08.2023 терміном дії до 07/27 та НОМЕР_6 від 28.08.2023 терміном дії до 08/27. Також у судових рішеннях констатовано, що 26.08.2023 приблизно о 20:30 на фінансовий номер телефону ОСОБА_1 поступив дзвінок з номеру НОМЕР_5 , співрозмовниця представилась працівницею (оператором) компанії «Київстар» та повідомила, що у її номеру НОМЕР_1 вийшов термін використання, але термін можна продовжити в телефонному режимі, через певну комбінацію. Вона набрала зі свого мобільного телефону комбінацію по підказці «оператора» та натиснула клавішу виклику, після чого її SIM-картка НОМЕР_1 перестала працювати. 28.08.2024 ОСОБА_1 у додатку «Приватбанк» дізналась, що з її кредитної картки НОМЕР_3 було перераховано грошові кошти на загальну суму 46 722,79 грн.
Із зазначеного сліду, що: по-перше на момент укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів - 26.08.2023 о 21:37 мобільний номер НОМЕР_1 на який надсилався позивачем одноразовий ідентифікатор, хоча й належав відповідачці однак вибув фактично з її володіння унаслідок шахрайських дій, а отже уведення з такого мобільного номеру одноразового ідентифікатора не може підтверджувати наявність волевиявлення саме ОСОБА_1 на укладення такого кредитного договору; по-друге кредитні кошти були зараховані на картку з маскою НОМЕР_2 , і картка з подібною маскою не перебувала користуванні відповідача, тобто кредитні кошти остання не отримувала. 
Відтак суд виходить з того, що Кредитний договір №26.08.2023-100003146 від 26.08.2023 є неукладеним, а отже у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.11, 258, 512, 514, 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд, - 
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 26 березня 2026 року. 

Суддя Хустського 
районного суду:  Піцур Я.Я.