16.03.2026 
ЄУН 389/3542/25
Провадження №2/389/1120/25

Рішення
іменем України

16 березня 2026 року   Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Чернявської І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВ «Діджи Фінанс» 26.09.2025звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено договір про споживий кредит №102724744 за поданою  ОСОБА_1 заявкою на отримання кредиту, відповідно до умов якого  ОСОБА_1 надані кредитні кошти в сумі 7 000 грн, які перераховані на його картковий рахунок. У свою чергу, всупереч умовам кредитного договору  ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Надалі, між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 13.10.2021укладено договір відступлення прав вимоги №10Т, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором №102724744 від 30.06.2021 на загальну суму 28 021 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 021 грн заборгованість за відсотками. Про відступлення позивачу права грошової вимоги на адресу  ОСОБА_1 було направлено повідомлення, однак останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживий кредит №102724744 від 30.06.2021 в сумі 28 021 грн, а також судові витрати по справі. 
Представник відповідача подала суду відзив, в якому позовні вимоги визнала частково, не оспорюючи вимоги по сплаті заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 000 грн. Натомість у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками просила відмовити, оскільки відповідач є військовослужбовцем, а тому звільнений від нарахування відсотків за користування кредитом згідно з ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги та, відхиляючи заперечення представника відповідача, зазначила, що у кредитному договорі ОСОБА_1 підтвердив, що на дату його укладення він не є військовослужбовцем та не проходить жодного з видів військової служби. При підписанні договору він не повідомив та не надав кредитору жодних документів чи відомостей, які б свідчили про набуття ним статусу військовослужбовця, призову на військову службу під час мобілізації, участі у виконанні військового обов`язку або перебуванні у будь-якому іншому правовому режимі, що надало б підстави для зупинення чи обмеження нарахування процентів і штрафних санкцій. У зв`язку з відсутністю відповідної інформації кредитор мав усі законні підстави вважати, що позичальник не належить до категорій осіб, щодо яких законодавством передбачені особливі умови виконання грошових зобов`язань у період проходження військової служби. 
Представник відповідача подала суду заперечення щодо наведених представником позивача у відповіді на відзив аргументів, в яких зазначила, що обставина необізнаності позивача про статус відповідача як військовослужбовця та учасника бойових дій не спростовує право відповідача, як військовослужбовця, на гарантоване законом надання йому відповідних пільг щодо ненарахування процентів за користування кредитом.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак у відповіді на відзив просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги задовольнити. 
Представник відповідача – адвокат Грабовська В.В. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача, в якій позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту, у задоволенні іншої частини вимог просила відмовити.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1, 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог).
Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Судом встановлено, що 30.06.2021 на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву на кредит №102724744, сума кредиту - 7 000 грн, строк кредиту - 30 днів до 30.07.2021, проценти за користування кредитом – 21 грн, процентна ставка 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Надалі між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі 30.06.2021 укладено договір про споживчий кредит №102724744. Сторони обумовили умови договору, які є аналогічними з анкетою-заявою, у виді суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та терміну кредиту.
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2, 1.6 договору). 
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 договору). 
Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).
З платіжного доручення №29362490 від 30.06.2021 слідує, що ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 30.06.2021 перераховані кредитні кошти в сумі 7 000 грн. 
Встановлено, що кредитний договір було пролонговано з 31.07.2021 до 28.09.2021 шляхом продовження користування кредитними коштами, що не суперечить умовам п.2.3.1.2 кредитного договору.
Надалі, між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 13.10.2021 укладено договір факторингу №10Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, визначеними у реєстрі прав вимоги. 
Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора та витягу з Реєстру прав вимоги від 13.10.2021 до договору факторингу №10Т ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №102724744 від 30.06.2021 в сумі 28 021 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 021 грн заборгованість за відсотками.
Про відступлення права грошової вимоги та необхідність виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 направлена вимога ТОВ «Діджи Фінанс», однак відповідач не виконав свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 становить 28 021 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 021 грн заборгованість за відсотками.
Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір в електронній формі з використанням свого електронного підпису, підтвердив, що він ознайомився та погодився з усіма умовами договору, тобто сторони погодили усі істотні умови та уклали договір в належній формі. 
На умовах, визначених у вказаному договорі, ОСОБА_1 надавалися кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування ними, а також зі встановленим строком їх повернення, про що ОСОБА_1 також підписаний Паспорт споживчого кредиту. Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.
Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Факт укладення договору про споживчий кредит №102724744 від 30.06.2021 та отримання кредитних коштів стороною відповідача не оспорювалося, а тому такі обставини додатковому доказуванню не підлягають, отже, з урахуванням встановлених обставин, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 000 грн.
Водночас, представник відповідача не погоджувалася з фактом нарахування відповідачу відсотків, мотивуючи наявністю у ОСОБА_1 пільг, передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтями 1, 2 цього Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Пунктом 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (у чинній на час розгляду справи редакції) визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Статтю 14 цього Закону було доповнено пунктом 15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 №1275-VІІ.
Пунктом 3 Розділу 2 «Прикінцеві положення» Закону №1275-VІІ передбачено поширити дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
При цьому, вищевказаний пункт 15 Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Так, представником відповідача надано посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 09.04.2016 на ім`я ОСОБА_1 , яке свідчить, що відповідач безтерміново має статус учасника бойових дій.
Також стороною відповідача надана довідка форми 5 №631/2229 від 01.12.2023, видана командиром військової частини НОМЕР_2 , з якої слідує, що ОСОБА_1 з 22.01.2015 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 .
З довідки №631/3653 від 13.11.2025, виданої т.в.о.командира військової частини НОМЕР_2 , встановлено, що ОСОБА_1 , командир 2 групи спеціального призначення роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 , дійсно в період 2022-2025 роки неодноразово брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Донецькій, Луганській, Харківській та Запорізькій областях. 
На ім`я ОСОБА_1 30.04.2025 військовою частиною НОМЕР_2 видане посвідчення офіцера серії НОМЕР_3 , відповідно до якого відповідачу наказом командира військової частини НОМЕР_4 №96 від 17.04.2025 присвоєне військове звання молодший лейтенант.
Згідно з довідкою форми 5 №2496/1/16/2565 від 12.12.2025, виданої заступником командира військової частини НОМЕР_5 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині за контрактом осіб офіцерського складу.
Таким чином, з 2015 року, у період виконання умов кредитного договору, а також станом на момент ухвалення судом цього рішення, ОСОБА_1 має статус військовослужбовця, брав безпосередню участь в бойових діях, спрямованих на захист безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України під час дії в державі особливого періоду, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Враховуючи наведене, вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 21 021 грн не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо судових витрат.
Позивач просив стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
Представник відповідача у відзиві на позов просила відмовити у стягненні таких витрат, мотивуючи тим, що за умовами договору позивач з адвокатом погодили передоплату (авансування) витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач мав оплатити протягом 3-х днів з моменту отримання рахунку-фактури, проте ні рахунку-фактури, ні платіжних квитанцій до позову не долучено, тому вважає, що позивач не надав усі необхідні докази понесення витрат на отримання професійної правничої допомоги в цій справі. Також звертає увагу, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності та складності справи.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України.
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем до матеріалів справи долучені належні докази. 
При цьому, відхиляючи доводи представника відповідача, суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Дослідивши подані позивачем докази та матеріали справи, враховуючи недоведеність представником відповідача неспівмірності витрат на правничу допомогу, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 5 000 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги в цій справі в сумі 1 249 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та з огляду часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 605 грн 12 коп.
На підставі ст.3, 6, 205, 207, 509, 512, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 638, 639, 1048, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.133, 137, 141, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд, 
ухвалив:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит №102724744 від 30.06.2021 в сумі 7 000 (сім тисяч) грн (тіло кредиту).
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 21 021 грн, відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 249 (одна тисяча двісті сорок дев`ять) грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 12 коп.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місце знаходження: вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8, м.Київ, 04112, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 42649746.
Відповідач:  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Повне судове рішення складено 20.03.2026.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області О.В. Савельєва