ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 615/1930/25
Номер провадження 22-ц/818/960/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2025 року в складі судді Токмакової А.П. по справі № 615/1930/25 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовна заява мотивована тим, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 18 листопада 2020 року - кредитний договір № 1001736862701, за яким відповідачу надано кредит у сумі 55 662 грн; 06 квітня 2021 року - кредитний договір № 1001851982601, за яким відповідачу надано кредит у сумі 25 000 грн.
Позивач зазначає, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитними договорами не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Станом на 03 березня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором від 18 листопада 2020 року № 1001736862701 становить 60 755,20 грн, з яких: 36 943,39 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12,52 грн - заборгованість за процентами, 23 799,29 грн - заборгованість за комісією.
За кредитним договором від 06 квітня 2021 року № 1001851982601 заборгованість становить 32 928,46 грн, з яких: 21 853,10 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7,18 грн - заборгованість за процентами, 11 068,18 грн - заборгованість за комісією.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за вказаними кредитними договорами станом на 03 березня 2025 року становить 93 683,66 грн.
У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість у розмірі 93 683,66 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за комісією.
Відзив мотивований тим, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 03 березня 2025 року за кредитним договором від 18 листопада 2020 року № 1001736862701 нараховано комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 23 799,29 грн, а за кредитним договором від 06 квітня 2021 року № 1001851982601 - у розмірі 11 068,18 грн, які, на думку відповідача, нараховані незаконно та не підлягають стягненню.

Відповідач послався на положення Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату виключно за надання інформації про стан кредиту не частіше одного разу на місяць, а умови договору щодо стягнення такої комісії є нікчемними. У зв`язку з цим відповідач вважає, що заборгованість за комісією не підлягає стягненню.
Крім того, відповідач зазначив, що позивачем при зарахуванні коштів, сплачених ним у рахунок погашення кредитної заборгованості, першочергово було спрямовано погашення саме комісії. За твердженням відповідача, ним було сплачено комісію за кредитним договором від 18 листопада 2020 року у розмірі 15 556,82 грн, у зв`язку з чим, на його думку, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню, становить 43 259,37 грн.
З урахуванням викладеного відповідач просив суд розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити частково та відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2025 року позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено.
Суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладено кредитні договори № 1001736862701 від 18 листопада 2020 року та № 1001851982601 від 06 квітня 2021 року, за якими позивач надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується письмовими доказами у матеріалах справи, а відповідач свої зобов`язання з їх повернення належним чином не виконав. Суд дійшов висновку, що умови кредитних договорів, у тому числі щодо нарахування процентів та комісії за обслуговування кредитної заборгованості, були погоджені сторонами шляхом підписання заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування та паспортів споживчого кредиту, а тому нарахування заборгованості є правомірним. З урахуванням наведеного суд визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Не погоджуючись із рішенням Валківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити зазначене рішення суду першої інстанції шляхом виключення зі складу заборгованості сум комісії за обслуговування кредиту та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк».
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а обставини справи з`ясовано неповно та поверхово. Апелянт зазначає, що умови кредитних договорів у частині встановлення та стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими, такими, що суперечать вимогам законодавства про захист прав споживачів та Закону України «Про споживче кредитування».
На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно погодився з розрахунком заборгованості за комісією, не перевіривши правову природу таких платежів, їх відповідність вимогам чинного законодавства та правовим висновкам Верховного Суду, а також не з`ясувавши, чи передбачено кредитними договорами перелік конкретних додаткових та супутніх банківських послуг, за які може стягуватися комісія.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував обставини часткового погашення ним заборгованості за кредитними договорами, зокрема шляхом здійснення платежів, які були зараховані позивачем у рахунок погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначені обставини, на переконання апелянта, мають істотне значення для правильного визначення розміру заборгованості та підлягали обов`язковому врахуванню судом.
АТ «ПУМБ» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2020 року  ОСОБА_1 підписав заяву № 1001736862701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 14). Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив надати йому Споживчий кредит на суму 55 662, 00 грн на строк 24 місяці із сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% та процентної ставки 0,010%. Платіжні періоди з 18 листопада 2020 року по 18 листопада 2022 року. Чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 3983,78 грн щомісяця та 3983,68 грн (останній платіж), всього за 24 місяці (періоду) 95610,62 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 1664,29 грн щомісяця, всього за 24 місяці (періоду) 39942,96 грн.
18 листопада 2020 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначені істотні умови кредитного договору, зокрема умови про мету, строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, комісії, відповідальність сторін.
06 квітня 2021 року ОСОБА_1 підписавзаяву № 1001851982601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 17). Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив надати йому Споживчий кредит на суму 25 000, 00 грн на строк 24 місяці із сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% та процентної ставки 0,010%. Платіжні періоди з 05 квітня 2021 року по 06 квітня 2023 року. Чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 1789,28 грн щомісяця та 1789,03 грн (останній платіж), всього за 24 місяці (періоду) 42942,47 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 747,50 грн щомісяця, всього за 24 місяці (періоду) 17940 грн.
06 квітня 2021 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначені істотні умови кредитного договору, зокрема умови про мету, строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, комісії, відповідальність сторін.
Підписанням вказаних заяв відповідач беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.
Відповідно до розрахунків заборгованостей станом на 03 березня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором від 18 листопада 2020 року № 1001736862701 становить 60 755, 20 грн, з яких: 36 943, 39 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12,52 грн - заборгованість за процентами, 23 799,29 грн - заборгованість за комісією (а.с.27-28).
За кредитним договором від 06 квітня 2021 року № 1001851982601 заборгованість становить 32 928,46 грн, з яких: 21 853,10 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7,18 грн - заборгованість за процентами, 11 068,18 грн - заборгованість за комісією (а.с. 29).
Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку той зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "ПУМБ").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Оскільки фактично отримані та використані ОСОБА_1 кредитні кошти банку у повному обсязі не повернуті, кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з розміром стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 за заявами від 18 листопада 2020 року № 1001736862701 та від 06 квітня 2021 року № 1001851982601, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача комісії, виходячи з наступного.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1, 2, ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.
Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц.
Зі змісту заяв на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що ОСОБА_1 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, – плата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання інформаційних та консультаційних послуг щодо споживчого кредиту, в тому числі, але не виключно за надання довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, підтвердженням проведених платежів. 
Виходячи зі змісту вищенаведених норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.
Договором передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, зокрема, за надання довідок щодо стану заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитних договорів, укладених від 18 листопада 20120 року та від 06 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20, провадження № 61-11866св21 за позовом особи до АТ «ПУМБ» про визнання договору недійсним.
Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованим. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією задоволенню не підлягають.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитними договорами ОСОБА_1 у період дії кредитних договорів здійснювалися платежі з метою виконання зобов`язань щодо повернення отриманих кредитних коштів, водночас, зазначені платежі зараховувалися банком не в рахунок погашення тіла кредиту, а спрямовувалися на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що безпосередньо вплинуло на формування розміру заборгованості за основним зобов`язанням.
Так по кредитному договору № 1001736862701 від 18 листопада 2020 року, згідно з розрахунку заборгованості (а.с. 27, зворот), ОСОБА_1 здійснював платежі на загальну суму: 13 314, 32 грн, які були безпідставно зараховані банком на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зогляду на встановлену судом неправомірність стягнення такої комісії, зазначені кошти не могли бути зараховані в рахунок її погашення та підлягають перерахуванню в рахунок зменшення основної суми заборгованості за кредитом.
Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача за кредитним договором від 18 листопада 2020 року № 1001736862701 становить: 23 629, 07 грн (36 943,39 грн – 13 314, 32 грн) - заборгованість за тілом кредиту, 12,52 грн - заборгованість за процентами. Всього: 23 641, 59 грн (23 629, 07 грн + 12,52 грн).
Аналогічно, по кредитному договору від 06 квітня 2021 року № 1001851982601, згідно з розрахунку заборгованості (а.с. 29, зворот), ОСОБА_1 здійснював платежі на загальну суму: 2 242, 5 грн, які були безпідставно зараховані банком на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зогляду на встановлену судом неправомірність стягнення такої комісії, зазначені кошти не могли бути зараховані в рахунок її погашення та підлягають перерахуванню в рахунок зменшення основної суми заборгованості за кредитом.
Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача за кредитним договором від 06 квітня 2021 року № 1001851982601, становить: 19 610, 60 грн (21 853,10 грн – 2 242, 5 грн) - заборгованість за тілом кредиту, 7,18 грн - заборгованість за процентами. Всього: 19 617, 78 грн.
Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаними кредитними договорами становить: 43 259, 37 грн (23 641, 59 грн + 19 617, 78 грн).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає зміні зі зменшенням розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ», з 93 683, 66 грн до 43 259, 37 грн.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення суду першої інстанції, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні до суду з позовом Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» сплатило судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8).
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 46,18 % (43 259,37 грн від заявлених 93 683,66 грн), позивач має право на відшкодування судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1118,66 грн (2 422,40 грн ? 46,18 %), тому судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 118, 66 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк».
За подання апеляційної скарги, в оскаржуваній частині рішення, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у загальному розмірі 1677, 63 грн (1211, 20 грн та 466, 43 грн), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 99, 110). 
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі в межах заявлених апеляційних вимог, а рішення суду першої інстанції змінено на його користь, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з поданням апеляційної скарги, підлягають відшкодуванню за рахунок Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк».
Таким чином, з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 677,63 грн.
Шляхом взаємозаліку зазначених сум з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 558, 97 грн (1677, 63 грн – 1118, 66 грн).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2025 року змінити, зменшивши суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЄДРПОУ 14282829, м. Київ, вул. Андріївська, 4) за кредитним договором від 18 листопада 2020 року № 1001736862701 та кредитним договором від 06 квітня 2021 року № 1001851982601 з 93 683 грн 66 коп. до 43 259 (сорок три тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн 37 коп.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЄДРПОУ 14282829, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 558 (п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 97 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук