справа №369/19249/24
провадження № 22-ц/824/2576/2026
головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року позивач  ОСОБА_2 звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 квітня 2024 року о 13 год. 20 хв., водій ОСОБА_1 , в с. Старі Петрівці на вул. Князя Святослава, 87, керуючи транспортним засобом «Nissan Qashqai», р.н. НОМЕР_1 , в порушення ПДР України не врахував дорожню обстановку не обрав безпечної швидкості та безпечної дистанції та скоїв наїзд на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП його транспортному засобу завдано механічних ушкоджень та матеріальних збитків.
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року у справі № 363/2138/24 винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, було визнано ОСОБА_1 (далі - Відповідач 2).
На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ»), цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Граве Україна» (надалі - Відповідач), відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № 216011767, з лімітом відповідальності Страховика, за шкоду завдану майну у розмірі 160 000 грн та франшизою у розмірі 2 000 грн.
19 вересня 2024 року відповідач 1 здійснив виплату страхового відшкодування за страховим випадком позивача у розмірі 128 759,61 грн. Однак, відповідно до виконаного за замовленням відповідача 1 Звіту № 24/0278 від 15 травня 2024 року, вартість матеріального збитку становить 149 755,80 грн. Таким чином, з відповідача 1 на користь позивача підлягає сума недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 18 996,19 грн.
Крім цього позивач зазначав, що розмір належного страхового відшкодування, що підлягає виплаті від відповідача 1 на користь позивача, становить 149 755,80 грн, проте, відповідно до Звіту № 24/0278 від 15 травня 2024 року вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , становить 340 204,84 грн. Отже, з відповідача 2 підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди і належною страховою виплатою у розмірі 192 449,04 грн.
Просив суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» на користь ОСОБА_2 невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 18 996,19грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 192 449,04 грн; покласти на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 114,45 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 24 000 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2025року задоволені позовні вимоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» на користь ОСОБА_2 18 996,19 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1 436,80 грн та судовий збір в розмірі 189,88 грн, а всього 20 622,87 грн.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у сукупному розмірі 192 449,04 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 14 563,20 грн та судовий збір в розмірі 1 924,57 грн, а всього 208 936,81 грн.
Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що матеріальний збиток відповідно до Звіту № 24/0278 від 15 травня 2024 року визначено станом на 2 травня 2025 року (стр. 4 Звіт № 24/0278 від 15 травня 2024 року), та за умови, що як було встановлено судом ДТП сталася 28 квітня 2024 року, вказаний Звіт № 24/0278 від 25 травня 2024 року не відповідає вимогам «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», так як вартість матеріального збитку завданоговласнику КТЗ,вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg» р.н. НОМЕР_2 визначено не на момент пошкодження на 28 квітня 2024 року момент коли сталося ДТП, а на іншу дату на 2 травня 2025 року, та як наслідок Звіт № 24/0278 від 15 травня 2024 року не може бути належним та допустимим доказомобґрунтування позовних вимог.
Зазначає, що Звіт № 24/0278 від 15 травня 2024 року не може бути належним та допустимим доказом розміру майнової шкоди, вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg» р.н. НОМЕР_2 , свідчить і той факт, що для обрахування розміру майнової шкоди станом на 02.05.2024 року експерт отримує вихідні данні для проведення дослідження з «Бюлетеня автотоварознавця» № 134 від 15.04.2025 року.
Крім того вказує, що відповідно до Акта огляду транспортного засобу № 24/0278, для визначення розміру майнової шкоди станом на 02.05.2025 рокуогляд транспортного засобу проведено 07.05.2024 року (а.с. 11).
Звертає увагу, що ремонтна калькуляція, що використана для проведення дослідження для визначення розміру майнової шкоди, вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg» р.н. НОМЕР_2 , станом на 02.05.2025 року датована 07.05.2024року, а на сторінці 14 матеріалів справи взагалі, ціни в ремонтній калькуляції зазначено станом на 19.04.2024 року (а.с. 17). Крім того, відповідно до інформації отриманої з загальнодоступних джерел (https://opendatabot.ua/), ФОП ОСОБА_3 (Ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), особа яка складала Звіт № 24/0278 від 15.05.2024 року, здійснює свою діяльність як ФОП відповідно до КВЕД 66.21 Оцінювання ризиків та завданої шкоди.
16 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Конюшко Д.Б., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що всі доводи відповідача щодо оскарження вказаного рішення зводяться до його незгоди з ним, без приведення буд-яких дійсних порушень, які допустив суд при розгляді та ухваленні рішення по справі, з метою уникнення відповідальності за завдані ним матеріальні збитки - так, відповідач 2 станом на зараз не відшкодував позивачеві навіть вартість встановленої франшизи у розмірі 1 600 грн.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Сулига С.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну та поштову адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду та рекомендованим повідомленням.
Так, матеріалами справи встановлено, що представником Мироненка А.В. - адвокатом направлялось на адресу апеляційного суду клопотання про здійснення судового засідання, призначеного на 3 березня 2026 року в режимі відео конференції, яке ухвалою Київського апеляційного суду від 3 березня 2026 року було задоволено.
Разом з тим, відповідно до довідки Київського апеляційного суду від 3 березня 2026 року, судове засідання у режимі відео конференції не відбулося з технічних причин.
Відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.
У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається із апеляційної скарги, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2025 року оскаржується лише в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 , а саме в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 192 449,04 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 14 563,20 грн та судового збору у розмірі 1 924,57 грн, а тому рішення в іншій частині, а саме в частині задоволених вимог до ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна» апеляційним судом не переглядається.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 28 квітня 2024 року о 13 год. 20 хв., водій ОСОБА_1 , в с. Старі Петрівці на вул. Князя Святослава, 87, керуючи транспортним засобом «Nissan Qashqai», р.н. НОМЕР_1 , в порушення п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України не врахував дорожню обстановку не обрав безпечної швидкості та безпечної дистанції та скоїв наїзд на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником транспортного засобу «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 .
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року у справі № 363/2138/24 винною особою в скоєнні правопорушення, що мало наслідком настання вказаної ДТП, було визнано ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 1 липня 2004 року цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №216011767, з лімітом відповідальності Страховика, за шкоду завдану майну у розмірі 160 000 грн та франшизою у розмірі 2 000 грн.
Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до відповідача-1 та надав усі необхідні документи, передбачені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі Заяву про страхове відшкодування від 23 липня 2024 року.
Крім того, позивач звернувся з заявою про надання додаткових матеріалів від 1 серпня 2024 року до відповідача-1, у якій надав копії рахунку на виконання робіт № А965, акту виконаних робіт № А965, фіскальних чеків щодо оплати виконаних робіт від 21 червня 2024 року, рахунку виконаних робіт № А1101 та чеку щодо оплати виконаних робіт від 21 червня 2024 року, акта виконаних робіт № А1101, рахунку виконаних робіт № А1111 та чеку щодо оплати виконаних робіт від 8 липня 2024 року, акта виконаних робіт № А1111 і прийняти їх до уваги при прийнятті рішення щодо виплати йому страхового відшкодування за його страховим випадком, що мав місце за його участі 28 квітня 2024 року.
19 вересня 2024 року відповідач 1 здійснив виплату страхового відшкодування за страховим випадком позивача у розмірі 128 759,61 грн, що підтверджується копією довідки про рух коштів по картці/рахунку за 19 вересня 2024 року.
Однак, відповідно до виконаного за замовленням відповідача 1 Звіту № 24/0278 від 15 травня 2024 року, вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) становить 149 755,80 грн.
Згідно з ст.22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи .
Згідно із ст.29 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до п.36.2. ст.36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно з Полісом ОСЦПВВНТЗ № 216011767, розмір франшизи становить 2 000 грн.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач-1 виплатив страхове відшкодування позивачеві у розмірі 128 759,61 грн на підставі Звіту № 24/0278 від 15 травня 2024 року, виконаного на замовлення відповідача-1, що не оскаржувалось обома сторонами.
Крім того, сторонами не оскаржувалось і те, що вказана сума є вартістю відновлювального ремонту КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, але без врахування суми франшизи, встановленої полісом, та податку на додану вартість.
Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції було встановлено, що оскільки з відповідача 1 на користь позивача підлягала сума недоплаченого страхового відшкодування у наступному розмірі: 149 755,80 грн - 128 759,61 грн - 2 000 грн = 18 996,19 грн, тому оскільки відповідно до Звіту № 24/0278 від 15 травня 2024 року вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , становить 340 204,84 грн, відтак розмір страхового відшкодування не покриває усіх збитків завданих позивачеві винуватцем ДТП - відповідачем 2. Таким чином, суд вважав, що з відповідача 2 підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі: 340 204,84 грн - 149 755,80 грн + 2 000 грн = 192 449,04 грн.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

У відповідності до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує належний розмір страхового відшкодування, то із відповідача 2, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження N 61-12032св19).
За таких обставин колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що саме відповідач 2, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачеві таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягав стягненню із відповідача 2 на користь позивача суд першої інстанції правильно прийняв за основу Звіт № 24/0278 від 15 травня 2024 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 , становить 340 204,84 грн, а також судом правильно враховано, що розмір належного страхового відшкодування, що підлягає виплаті від відповідача 1 на користь позивача, становить 149 755,80 грн, а розмір франшизи, встановленої полісом, складає 2 000 грн.
Таким чином є правильний висновок суду першої інстанції, що з відповідача 2 підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі: 340 204,84 грн - 149 755,80 грн + 2 000 грн = 192 449,04 грн.
Так, основний, а по суті єдиний аргумент, який наводить відповідач 2 у своїй апеляційній скарзі зводиться до того, що Звіт № 24/0278 від 15 травня 2024 року на підставі, якого позивач обґрунтовував розмір заявлених позовних вимог - який суд прийняв як належний та допустимий доказ, не є таким в силу, нібито, ряду порушень, допущених у цьому Звіті.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Звіт № 24/0278 від 15 травня 2024 року не може бути належним та допустимим доказом розміру майнової шкоди, оскільки сторона відповідача 2, як учасник справи не була позбавлена права на заявлення клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, здійснення такої експертизи самостійно та подання Висновку в порядку статті 106 ЦПК України чи подання рецензії на Звіт, однак, відповідач не вчинив абсолютно жодних дій проти оскарження позовних вимог, які були заявлені проти нього на підставі ж Звіту, виконаного його ж страховиком.
Колегія суддів звертає увагу, що вказаний Звіт був виконаний за замовленням та за рахунок відповідача 1 ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» - страховика відповідача 2. Перший ні в якій мірі, як зобов`язана у виплаті страхового відшкодування особа, не зацікавлений в тому, щоб нараховувати будь-які зайві, не пов`язані з ДТП за участі сторін, витрати з відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ «Volkswagen Touareg», р.н. НОМЕР_2 .
У свою чергу, позивач, користуючись принципом диспозитивності та вільного здійснення стороною своїх прав, заявив свої вимоги саме на підставі вказаного Звіту.
Посилання на п.8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), відповідно до якого, вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов, в цьому випадку не є доречним, оскільки у відповідності до зазначеного Звіту пошкоджений КТЗ не є таким, що визнаний конструктивно загиблим (тотально знищеним), а навпаки, - автомобіль підлягає ремонту, позаяк, між іншим, його ринкова вартість станом на момент ДТП (947 142 грн) є значно більшою від вартості оціненого ремонту (340 204,84 грн).
Крім того, як вбачається з даних НБУ щодо офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, розміщеного на офіційному сайті НБУ, станом на 19 квітня 2024 року 1 Євро дорівнювало 42,2789 грн, станом на 2 травня 2024 року 1 Євро дорівнювало 42,5205 грн.
Відтак, у відповідності до вказаної інформації можна зробити цілком закономірний висновок, що вартість відновлювального ремонту практично не змінилося, позаяк не було істотних змін курсу гривні щодо Євро. 
Посилання відповідача 2 на те, що особа, яка здійснювала оцінку пошкоджень транспортного засобу, що належить позивачу, не має статусу судового експерта та не попереджався про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку, а тому Звіт № 24/0278 від 15 травня 2024 року є неналежним та недопустимим доказом також не заслуговують на увагу, оскільки, Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
Документом, який здійснює методичне регулювання товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.
Відповідно до п.1.2 Методики Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням які регламентують оцінку цих видів транспорту.
Відповідно до пп. д), е) п. 1.4 Методики Методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п. 4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
За підсумками вказаного автотоварознавчого дослідження відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі: затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 і було складено Звіт N° 24/0278 від 15 травня 2024 року.
Відтак, недоречною є вказівка відповідача 2 на те, що свої вимоги в частині обґрунтування розрахованого розміру майнової шкоди позивач доводить автотоварознавчим звітом суб`єкта оціночної діяльності, оскільки такий доказ самостійно є належним та допустимим, із чого також виходить і судова практика правозастосування.
Так, у Постанові від 13 листопада 2019 року по справі №520/8867/15-ц, вказується: «Виходячи з результатів аналізу зазначених норм, визначення розміру страховок: відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджене належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінка дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України. Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N° 142/2091 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N° 1074/839: (далі - Методики)».
А в Постанові від 25 липня 2020 року по справі №221/6180/16-ц Верховний Суд зазначає: «Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бут: підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінка майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопаді 2003 року N°142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопад: 2003року за N° 1074/8395)».
Як вбачається із оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було також стягнуто з відповідача 2 на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 14 563, 20 грн.
У апеляційній скарзі сторона відповідача 2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині також. В той же час, апеляційна скарга взагалі не містить обґрунтувань щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для перегляду рішення в цій частині та зміни їх розміру.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба