Єдиний унікальний номер справи № 757/7499/17-ц
Провадження №22-ц/824/2723/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року  місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року у цивільній справі за скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на дії державного виконавця у виконавчому провадженні, 

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» Бауліна В.О. звернулася до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
У обґрунтування скарги вказано, що на примусовому виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі №757/7499/17-ц.
ВП № НОМЕР_1 відкрито 29.04.2019 постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Левицькою А.С.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.
06.05.2020 року АТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку направив на адресу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про закінчення ВП № НОМЕР_1.
Відповідна заява обґрунтована належним чином підтвердженими обставинами припинення зобов`язань АТ КБ «Приватбанк» за договорами, укладеними з CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, BERLINI COMMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP, що свідчить про фактичне повне виконання обов`язків, встановлених для АТ КБ «Приватбанк» ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, а відтак, і наявність підстав для закінчення ВП № НОМЕР_1 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», однак, станом на даний час заява АТ КБ «Приватбанк» не розглянута, ВП № НОМЕР_1 не закінчено, що свідчить про протиправну бездіяльність державного виконавця.
На підставі викладеного просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької А.С. під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, яка полягає у невинесенні державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицьку А.С. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року у задоволенні скарги на дії державного виконавця у виконавчому провадженні відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 18 вересня 2025 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити скаргу на дії державного виконавця у виконавчому провадженні в повному обсязі. 
20 листопада 2025 року до апеляційного суду від Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Станом на день розгляду справи інших відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання, призначене на 12 лютого 2026 року, з`явився представник апелянта Бігдан А.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив апеляційний суд її задовольнити, та державний виконавець Овсюк М.А., який просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без розгляду.
Інші учасники справи у судове засідання у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавали.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та належно встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, на примусовому виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі №757/7499/17-ц.
ВП № НОМЕР_1 відкрито 29.04.2019 постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Левицькою А.С.
06.05.2020 року АТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку направив на адресу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про закінчення ВП № НОМЕР_1.
Відповідна заява обґрунтована припиненням основних зобов`язань АТ КБ «Приватбанк» за договорами, укладеними з CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, BERLINI COMMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP, що з точки зору заявника свідчить про фактичне повне виконання обов`язків, встановлених для АТ КБ «Приватбанк» ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, а відтак, і наявність підстав для закінчення ВП № НОМЕР_1 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця зазначив, що за результатами дослідження матеріалів справи не встановлено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» у діях чи бездіяльності державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1, оскільки останній діяв у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, а доводи скаржника щодо наявності підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з нібито повним виконанням рішення не підтверджують факту протиправної бездіяльності виконавця та не свідчать про порушення прав заявника, у зв`язку з чим, керуючись положеннями статті 451 ЦПК України, суд дійшов висновку про безпідставність скарги та відсутність правових підстав для її задоволення.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням принципів законності та обґрунтованості; судом допущено неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків встановленим обставинам; мотивувальна частина ухвали містить суперечності, оскільки суд фактично визнав наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, однак безпідставно відмовив у задоволенні скарги; висновки суду не підтверджені належними та допустимими доказами; державним виконавцем безпідставно не розглянуто заяву про закінчення виконавчого провадження та не винесено відповідну постанову, що свідчить про протиправну бездіяльність; суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права; у зв`язку з чим апелянт вважає наявними підстави для скасування ухвали та ухвалення нового рішення про задоволення скарги.
Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень виключно в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та розглядає лише ті доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не виходячи за їх межі та не бере до уваги інші доводи, які не були належно відображені у відповідному процесуальному зверненні.
Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта щодо недостатньої повноти мотивування оскаржуваної ухвали, разом з тим вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті вирішеного питання.
З огляду на те, що предметом виконання у даному виконавчому провадженні є ухвала про забезпечення позову, якою на банк покладено обов`язок вчиняти певні дії щодо виконання договірних зобов`язань до завершення розгляду справи по суті, такі заходи мають діяти до ухвалення остаточного рішення у справі.
Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави закінчення виконавчого провадження.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Факт припинення зобов`язань за відповідними договорами, на який посилається апелянт, сам по собі не свідчить про належне та повне виконання ухвали про забезпечення позову у розумінні підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки дія забезпечувального заходу пов`язується не лише з наявністю чи відсутністю договірних зобов`язань, а й із необхідністю збереження існуючого стану правовідносин до вирішення спору судом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо наявності чи припинення правовідносин між сторонами, а також надавати оцінку їх змісту чи тривалості, оскільки його функції обмежуються здійсненням примусового виконання судового рішення саме у той спосіб і в тих межах, що визначені виконавчим документом. Водночас з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову прямо встановлено строк дії відповідних заходів - до вирішення судом спору по суті, що виключає можливість їх припинення виконавцем з підстав, не передбачених таким рішенням.
Посилання апелянта на припинення договірних зобов`язань та, як наслідок, відсутність необхідності для подальшого виконання заходів забезпечення позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі обставини не входять до компетенції державного виконавця та не можуть бути ним самостійно оцінені як підстава для закінчення виконавчого провадження. Вирішення питання щодо доцільності подальшого застосування заходів забезпечення позову належить виключно до повноважень суду та може бути предметом окремого судового розгляду за відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову. 
За таких обставин державний виконавець був зобов`язаний діяти виключно відповідно до змісту виконавчого документа та не мав правових підстав для самостійного припинення виконання ухвали суду. В свою чергу відсутні підстави вважати його бездіяльність протиправною, що хоча і було викладено судом першої інстанції достатньо декларативно, однак є правильним по суті.
Крім того, матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів того, що обставини, з якими закон пов`язує обов`язок державного виконавця закінчити виконавче провадження, настали у повному обсязі, а отже відсутні підстави вважати бездіяльність державного виконавця протиправною.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки обставин справи та надання їм іншого правового значення, що не спростовує правильності висновків суду першої інстанції по суті спору.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 360, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько