Справа № 127/22857/25
Провадження № 22-ц/801/410/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року	Справа № 127/22857/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Оніщука В. В., Шемети Т. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представниці ОСОБА_1 – адвокатки Олійник Ю. А. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Романюк Л. Ф. від 24 листопада 2025 року (дата складання повного тексту судового рішення відповідає даті його ухвалення), 

встановив:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 43 369 грн 00 к. заборгованості за кредитними договорами, зокрема:
- за договором позики № 79536945 від 05 лютого 2024 року в розмірі 21 369 грн 00 к., з яких: 5 500 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 15 869 грн 00 к. заборгованість за процентами;
- за договором про надання фінансового кредиту № 3728206694/633767 від 14 лютого 2021 року в розмірі 22 000 грн 00 к., з яких: 5 500 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 16 500 грн 00 к. заборгованість за процентами.
На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 05 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі – ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та  ОСОБА_1 укладено договір позики № 79536945, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1 в сумі 21 369 грн 00 к., з яких: 5 500 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 15 869 грн 00 к. заборгованість за процентами.
ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Після відступлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до  ОСОБА_1 останній не здійснив платежів на погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги, зокрема з 19 серпня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. 
Крім того 14 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та  ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 3728206694/633767, за умовами якого товариство зобов`язалося надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 500 грн 00 к. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. 
09 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 09122021, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 09 грудня 2021 року до договору факторингу № 09122021 від 09 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1 в сумі 22 000 грн 00 к., з яких: 5 500 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 16 500 грн 00 к. заборгованість за процентами.
ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Після відступлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до  ОСОБА_1 останній не здійснив платежів на погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги, зокрема з 09 грудня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 43 369 грн 00 к. заборгованості за кредитними договорами, зокрема: за договором позики № 79536945 від 05 лютого 2024 року в розмірі 21 369 грн 00 к.; за договором про надання фінансового кредиту № 3728206694/633767 від 14 лютого 2021 року в розмірі 22 000 грн 00 к., а також 3 028 грн 00 к. у відшкодування сплаченого судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виникли кредитні відносини,  ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитними договорами в установлені договорами строки не виконав, ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги за договорами факторингу, тому суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості у загальному розмірі 43 369 грн 00 к.
В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_1 – адвокатка Олійник Ю. А., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове – про часткове задоволення позову, зокрема про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою боргу: 5 500 грн 00 к. за договором позики № 79536945; 5 500 грн 00 к. за договором про надання фінансового кредиту № 3728206694/633767; у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що справу було розглянуто у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та не проживає за місцем реєстрації, він не отримував копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позову, що позбавило його можливості надати відзив та заперечення. Не оспорюючи факт отримання кредитних коштів за кредитними договорами, з посиланням на пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», адвокатка Олійник Ю. А. вважала нарахування процентів у сумі 32 369 грн (15 869 грн 00 к. за договором позики № 79536945 від 05 лютого 2024 року та 16 500 грн 00 к. за договором про надання фінансового кредиту № 3728206694/633767 від 14 лютого 2021 року) неправомірним через наявність у ОСОБА_1 статусу військовослужбовця. Суд першої інстанції не мав належних доказів проходження відповідачем військової служби, тому не міг об`єктивно оцінити ці обставини.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як таке, що ухвалене із дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених на підставі обставин справи правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 05 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та  ОСОБА_1 укладено договір позики № 79536945, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1 в сумі 21 369 грн 00 к., з яких: 5 500 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 15 869 грн 00 к. заборгованість за процентами.
Крім того 14 лютого 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та  ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 3728206694/633767, за умовами якого товариство зобов`язалося надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 500 грн 00 к. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором.
09 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 09122021, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 09 грудня 2021 року до договору факторингу № 09122021 від 09 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1 в сумі 22 000 грн 00 к., з яких: 5 500 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 16 500 грн 00 к. заборгованість за процентами.
За наданими ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунками заборгованість ОСОБА_1 в загальному розмірі становить 43 369 грн 00 к., з яких:
- за договором позики № 79536945 в розмірі 21 369 грн 00 к.;
- за договором про надання фінансового кредиту № 3728206694/633767 в розмірі 22 000 грн 00 к.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення заборгованість за процентами, а тому відповідно до статті 367 ЦПК України переглядається апеляційним судом лише в цій частині.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Статтею 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 
Згідно з роз`ясненнями Національного банку України та Міністерства оборони України (лист від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142) для отримання звільнення від нарахування штрафів та процентів позичальник має надати кредитору документи, що підтверджують його статус та період проходження служби. Такими документами є, зокрема військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають лише мобілізовані позичальники.
Отже реалізація права на вказану пільгу має заявний характер та передбачає обов`язок позичальника повідомити кредитора про наявність відповідних підстав, надавши належні докази.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не повідомляв позикодавця про свій статус військовослужбовця та не надавав жодних підтверджуючих документів як під час дії договорів, так і під час розгляду справи судом першої інстанції. Доказів поважності причин неповідомлення суду першої інстанції про ці обставини матеріали справи також не містять.
Таким чином підстави для застосування до спірних правовідносин пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону, відсутні. Нарахування процентів за кредитними договорами здійснювалося кредиторами на законних підставах, тому що позичальник у встановленому порядку не підтвердив наявність у нього права на звільнення від їх сплати.
Апеляційний суд не бере до уваги докази про проходження ОСОБА_1 військової служби, надані адвокаткою Олійник Ю. А. лише на стадії апеляційного провадження, тому що відповідачем не надано доказів того, що він був позбавлений реальної можливості повідомити про свій статус кредиторів раніше, враховуючи його перебування на військовій службі з лютого 2023 року.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).
За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 – адвокатки Олійник Ю. А. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        В. В. Оніщук

Т. М. Шемета