Справа № 494/2143/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Аракелян М.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845; місцезнаходження: вул.Фізкультури, буд.9, м.Київ, 03150) про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
12 вересня 2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якій позивач просить суд:
скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 052668 від 26.08.2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.;
справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт закрити. 
Справі присвоєний єдиний унікальний номер 494/2143/25.
Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 21.10.2025 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу передано на розгляд за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду 
14.11.2025 року матеріали справи надійшли до Одеського окружного адміністративного суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М. 
Ухвалою суду від 19.11.2025 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду доказів доплати судового збору 605,60грн; уточненої позовної заяви із приведеними у відповідність до ч.1 ст.5 КАС України позовними вимогам; встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 5 днів з дня отримання копії даної ухвали позивачем.
10.12.2025 року надійшла заява позивача про усунення недоліків (надіслана засобами поштового зв`язку), в додатки до якої надано:
- докази доплати судового збору у сумі 605,60грн. 
- заяву про поновлення строків на оскарження;
- позовну заяву, у якій ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 052668 від 26.08.2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.; справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт закрити.
Ухвалою суду від 15.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст.262 КАС України). 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.07.2025 року було здійснено перевірку ТЗ «БАЗ А079.19», д. н. з. НОМЕР_2 , водій — ОСОБА_1 , власник — ОСОБА_2 . Під час перевірки виявлено порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», Наказу № 331 Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 року — перевезення пасажирів з с. Ряснопіль до м. Одеси за відсутності договору з замовником транспортних послуг та квитанції про сплату послуг. Також було кваліфіковано порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» — перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: договору з замовником транспортних послуг та квитанції про сплату послуг. Повідомляє, що під час проведення перевірки позивач не перебував на маршруті та не здійснював жодних регулярних перевезень, тому у позивача не було договору з замовником транспортних послуг та квитанції про сплату послуг. Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ052668 від 26.08.2025 року підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
19.12.2025 року до суду надійшов відзив від Державної служби України з безпеки на транспорті в якому зазначено, що 23.07.2025 посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті в пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-14 Одеса-Мелітополь (21 км + 434 м) на підставі направлення на рейдову перевірку від 17.07.2025 № НР 000660 , здійснено перевірку транспортного засобу марки БАЗ А079.19, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм та автомобільним перевізником був Позивач - ОСОБА_1 . Під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ. Здійснення перевезення пасажирів за маршрутом “Одеса - Радісне” за відсутності документів, визначених статтею 39 Закону № 2344-ІІІ, а саме: відсутні тахокарти водія ОСОБА_1 до аналогового тахографа за 03, 05, 06, 07, 08, 10, 12, 13, 15, 17, 19, 20, 22 липня 2025 року або бланк підтвердження діяльності водія за вказаний період (транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом). А також відсутня квитанція про оплату транспортних послуг та договір із замовником. Відсутність усіх необхідних документів, визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ, на момент проведення рейдової перевірки, знайшла своє відображення в акті від 23.07.2025 № ОАР 042485. Водій від надання пояснень відмовився. Щодо твердження позивача, що він не здійснює регулярні пасажирські перевезення. Позивач є ліцензіатом згідно Ліцензії серії, яка видана Державною службою України з безпеки на транспорті 03.12.2021 - для надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом, дозволений вид робіт - внутрішні перевезення пасажирів автобусами . Зазначена ліцензія видана ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Звертаємо увагу суду, що транспортний засіб марки БАЗ, номерний знак НОМЕР_2 на момент проведення перевірки здійснював перевезення пасажирів під керуванням позивача, в салоні транспортного засобу знаходились пасажири (фотофіксація наявна в матеріалах перевірки). Також, позивачем було надано витяг про надання йому ліцензії на перевезення пасажирів автобусами. Тому твердження Позивача про те, що він не перебував на маршруті та не здійснював перевезень - не відповідають дійсності. Щодо необхідності наявності у водія тахокарт або бланку підтвердження діяльності. Так, під час проведення перевірки 23.07.2025 водієм транспортного засобу ОСОБА_1 не було надано посадовій особі Укртрансбезпеки до перевірки тахокарти на його ім`я за 03, 05, 06, 07, 08, 10, 12, 13, 15, 17, 19, 20, 22 липня 2025 року або бланк підтвердження діяльності водія за вказаний період. Тобто, саме на місці проведення перевірки встановлюються фактичні обставини справи та здійснюється перевірка документів, які повинні бути у водія саме на момент проведення перевірки. 20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду України від 13.08.2019 року у справі 857/7685/19, в постанові Верховного суду України суду від 17.07.2019 р. у справі № К/9901/29695/18. Закон України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» прийнятий Верховною Радою України 05.09.2005 № 2819-IV. Щодо необхідності наявності квитанції про оплату транспортних послуг та договору з замовником. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 39 цього Закону перевезень: документи для нерегулярних пасажирських для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79, 90 КАС України, суд дійшов наступного.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до:
- витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 зареєстрований 24.11.2021 року; види економічної діяльності – пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний та інший наземний транспорт;
- витягу з Державної служби України з безпеки на транспорті ФОП ОСОБА_1 видано ліцензію №944 від 03.12.2021 року; види господарської діяльності- перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; внутрішні перевезення пасажирів автобусами .
Між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір перевезення пасажирів від 10.06.2025 року, відповідно до якого Перевізник зобов`язується надати Замовнику послуги з перевезення пасажирів за визначеним маршрутом, у строки та в порядку, передбачені цим Договором. Замовник зобов`язується оплатити ці послуги згідно з умовами цього Договору.
23.07.2025 посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті на а/д М-14 Одеса-Мелітополь (21 км + 434 м) на підставі направлення на рейдову перевірку від 17.07.2025 № НР 000660, здійснено перевірку транспортного засобу марки БАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм та автомобільним перевізником був позивач - ОСОБА_1 .
Відділом державного нагляду в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт від 23.07.2025 № ОАР 042485 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Від надання пояснень та від підписання акту позивач відмовився.
В Акті від 23.07.2025 року зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме у водія ОСОБА_1 відсутні щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку за 03, 05, 06, 07, 08, 10, 12, 13, 15, 17, 19, 20, 22 липня 2025 року. Також відсутня квитанція про оплату транспортних послуг та договір із замовником.
Відповідальність за це передбачена абз.3 ч.1 ЗУ «Про автомобільний транспорт»: перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.39 цього Закону.
На підставі акту від 23.07.2025 року №042485 Відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області 26.08.2025 року прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ052668 до ФОП ОСОБА_1  за порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, у розмірі 17000,00 грн (а.с.10).
Позивач не погоджується із вказаною постановою відповідача, вважає її протиправною у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України “Про автомобільний транспорт” № 2344-III від 05.04.2001 (надалі - Закон № 2344-III).
Відповідно до статті 1 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з приписами статті 6 Закону України “Про автомобільний транспорт” державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами (далі - Порядок № 1567).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктами 26, 27 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу спірною постановою слугував акт інспектора про вчинення порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Відповідно приписів статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з приписами ст. 18 Закону України “Про автомобільний транспорт” з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлюються Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).
Згідно з пунктом 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються па автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Відповідно до пункту 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинен бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Згідно з пунктом 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).
Згідно із пунктом 1.4 розділу І Інструкції №385 у цій Інструкції терміни вживаються у такому значенні:
картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;
контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до пункту 3.5. Інструкції № 385 перевізники:
забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);
зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;
аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому. Згідно пункту 3.6. Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
правильності роботи тахографа та відповідності його гину згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); - наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;
дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;
строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Позивач здійснює перевезення, а п.3.3 Інструкції встановлено, що водій використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
20.12.2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Тобто, тахокарти повинні бути в ті дні, протягом яких водій керував транспортним засобом та за попередні 28 календарних днів.
Судом встановлено, що у водія ОСОБА_1 була відсутня тахокарта за 03, 05, 06, 07, 08, 10, 12, 13, 15, 17, 19, 20, 22 липня 2025 року на момент проведення перевірки.
Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо його відсутності на місці перевірки, адже в акті вказано що саме ФОП ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та підписання Акту.
Суд наголошує на тому, що з буквального трактування положень абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-III вбачається, що підставою для відповідальності автомобільного перевізника є відсутність документів, про які мовить відповідач, саме під час (рейдової) перевірки.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 року у справі № 160/11816/22.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови, а позивач не довів відсутність підстав для притягнення його до відповідальності оскаржуваною постановою.
Отже у задоволенні позову слід відмовити, у тому числі у вимогах закрити провадження у справі за КУпАП, оскільки у спірних правовідносинах позивач виступав як фізична особа-підприємець, якого притягнуто до відповідальності за ЗУ «Про автомобільний транспорт», а не за нормами КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Витрати зі сплати судового збору 1211,20грн. суд покладає на позивача.
Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю. 

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян 

.