ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19388/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 р. (суддя Прудник С.В) в адміністративній справі №160/19388/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №046350019515 від 07 травня 2025 р. про відмову їй в призначенні пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити їй пенсію за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, відповідно до п.3 ч.1 ст. 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” починаючи з 30 квітня 2025 р.
В обгрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що відповідачем протиправно відмовлено їй в призначенні дострокової пенсії за віком з підстави відсутності висновку про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її особою з інвалідністю до досягнення шести років. Вона надала відповідачу медичний висновок Павлоградської центральної районної лікарні №67 від 21 грудня 2006 р., яким її донька була визнана дитиною з інвалідністю до 16 років. Також, згідно із медичними висновками консультативної поліклініки обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечикова Дніпропетровської області від 20 вересня 2008 р. та від 18 жовтня 2011 р., її донька визнана дитиною з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку у зв`язку із вродженою ущелиною верхньої губи зліва, твердого та м`якого піднебіння.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Судом:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №046350019515 від 07 травня 2025 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 квітня 2025 р. про призначення їй дострокової пенсії.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, мають право на зниження пенсійного віку. Згідно пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку, надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Позивачка надала медичний висновок від 21 грудня 2006 р. про визнання її дитини інвалідом у 16 років. Водночас, позивачка не надала документи про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
Згідно з медичним висновком №67 від 21.12.2006 Павлоградської центральної районної лікарні, донька позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана дитиною з інвалідністю віком до 16 років. Згідно з медичними висновками консультативної поліклініки обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечикова Дніпропетровської області від 20.09.2008 та від 18.10.2011, донька позивачки визнана дитиною з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку у зв`язку з вродженою ущелиною верхньої губи зліва, твердого та м`якого піднебіння. 30 квітня 2025 р. позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №046350019515 від 07 травня 2025 р., оскільки не підтверджено факт визнання дитини собою з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. В рішенні вказано, що заявниця надала медичний висновок від 21 грудня 2006 р. про визнання її дитини інвалідом. Однак документи про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку не надано. 
Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку. 
Частково задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки надала до пенсійного органу медичні висновки, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, у зв`язку з вродженою хворобою верхньої губи та твердого і м`якого піднебення.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Статтею першою цього ж Закону визначено, що тяжко хвора дитина, якій не встановлено інвалідність, - дитина, хвора на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, дитина, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність.
Пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 визначено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Визнання дитини тяжко хворою, якій не встановлено інвалідність, засвідчується посвідченням одержувача допомоги, довідкою про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, виданою закладом охорони здоров`я, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132.
У разі якщо дитина визнана тяжко хворою після досягнення шестирічного віку надається медичний висновок закладу охорони здоров`я про те, що дитина мала тяжку хворобу до досягнення нею шестирічного віку.
Отже, для реалізації права на дострокову пенсію за віком на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачка має відповідати наступним умовам: досягнення віку 50 років; наявність страхового стажу більше 15 років; бути матір`ю дитини з інвалідністю з дитинства або тяжко хворої дитини, якій не встановлена інвалідність; наявність обставини виховання такої дитини до досягнення нею шестирічного віку.
Документами, які підтверджують статус дитини з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю є виписка з акта огляду МСЕК, медичний висновок закладу охорони здоров`я, посвідчення одержувача допомоги.
Документами, на підставі яких дитина визнається тяжко хворою, якій не встановлено інвалідність, є посвідчення одержувача допомоги, довідка за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407.

У випадку, коли дитина визнана тяжко хворою після досягнення шестирічного віку, надається медичний висновок закладу охорони здоров`я про те, що дитина мала тяжку хворобу до досягнення нею шестирічного віку.
Позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).
В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що позивачка не надала йому документа, що підтверджує, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. 
До позовної заяви позивачкою додано: 1) копію медичного висновку Павлоградської центральної районної лікарні №67 від 21 грудня 2006 р. про дитину інваліда віком до 16 років, терміном дії до 28 грудня 2008 р., в якому вказано діагноз: "ущелиння твердого та м`якого піднебіння та губи"; 2) копію виписки з історії хвороби №2021 - діагноз: вроджене ущелиння верхньої губи зліва, твердого та м`якого піднебіння; 3) копії висновків консультантів консультативної поліклініки обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечикова Дніпропетровської області від 20 вересня 2008 р. та від 18 жовтня 2011 р. - діагноз: вроджене ущелиння верхньої губи зліва, твердого та м`якого піднебіння. 
Хвороба дитини позивачки, яка у подальшому стала підставою для інвалідності, була в неї від народження, тому, оскільки за медичним висновком № 16 від 21.12.2006 ОСОБА_2 мала статус дитини-інваліда до 16 років, то очевидним є те, що вона могла бути визнаною дитиною-інвалідом до 6 років.
У медичному висновку № 6, виданому дитині ОСОБА_2 , матір`ю вказана позивачка ОСОБА_1 , що спростовує доводи апелянта про відсутність доказів на підтвердження обов`язків з виховання дитини. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення, які визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, - відсутні.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025р. в адміністративній справі №160/19388/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 31 березня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий