ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/7667/25
Провадження № 22-ц/820/942/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю представника позивачки – адвоката Кірсік С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року (суддя Яцина О.І.).
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області – Хоменко Тетяна Леонідівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина. 
Позивачка, як єдина спадкоємиця звернулася з заявою про відкриття спадкової справи до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л., однак, у відкритті спадкової справи їй було відмовлено, у зв`язку з порушенням строку, встановленого законом для прийняття спадщини. 
Вказувала, що у неї були поважні причини пропуску строку на подання заяви про відкриття спадщини, зокрема, з лютого 2022 року, після повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, у неї виник шоковий депресивний стан. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати, що стало трагічною подією у її житті та вплинуло на її психологічний стан та загострення депресивного стану. 
Зазначає, що після смерті матері на її плечі ліг обов`язок по догляду за батьком та батьками чоловіка, які будучи людьми похилого віку, потребували сторонньої допомоги, тому вона вимушена була бути в постійних переїздах, купувала продукти, ліки, здійснювала їх лікування, готувала їжу, тощо, що емоційно виснажило останню та призвело до вигорання. 
Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_3 , що призвело до затяжної депресії, оскільки була втрачена остання рідна людина та все інше перестало мати значення. 
Зауважувала, що оскільки вона не змогла самостійно впоратися із своїм психологічним станом, тому вимушена була звернутись за психологічною допомогою, зокрема, з квітня 2025 року проходить курс когнітивно-поведінкової психотерапії з метою корекції депресивної та травматичної симптоматики та формування навичок емоційної регуляції у зв`язку з втратою батьків, отримує антидепресанти за призначенням лікаря-психіатра Нейропсихологічного центру «Псимед».
Наголошувала на тому, що як тільки позивачка почала оговтуватися від зазначених подій і лікування почало діяти, звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. 
З огляду на те, що пропущений строк є незначним, просила суд врахувати вказані обставини.
Враховуючи викладене вище, просила суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалість в два місяці, який обчислюється з моменту набрання судовим рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кірсік С.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначає, що висновки суду про те, що Фастівська міська територіальна громада в особі Фастівської міської ради Київської області не вчиняла дій чи бездіяльності щодо порушення, невизнання або оспорювання спадкових прав позивачки та не має правового зв`язку зі спадковим майном, тому є неналежним відповідачем у справі, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на таке. 
Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання (місце реєстрації) ОСОБА_3 – Фастівський район Київської області, тому заява про відкриття спадщини подана до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л. за зареєстрованим місцем проживання спадкодавця на момент смерті. Отже належним відповідачем у справі є Фастівська міська територіальна громада в особі Фастівської міської ради Київської області.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кірсік С.В. підтримала доводи апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не враховано, що спадкове майно у вигляді земельної ділянки знаходиться на території Новоушицької територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, і при умові нереалізації спадкоємцем своїх прав відносно спадкового майна, дана земельна ділянка може перейти у власність територіальної громади за місцем її знаходження. Фастівська міська територіальна громада в особі Фастівської міської ради, як відповідач у справі, не вчиняла дій чи бездіяльності щодо порушення, невизнання або оспорення спадкових прав позивачки та не має правового зв`язку із спадковим майном, тому є неналежним відповідачем у справі. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 30.11.2024 виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області (а.с.15).
05.09.2025 позивачка звернулася із заявою до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л. про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька – ОСОБА_3 (а.с. 93).
Згідно з постановою приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л. № 60/02-31 від 05.09.2025, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_3 у зв`язку із пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини (а.с.38, 39).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіль Volvo S40, державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 44-45).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 22.09.2025, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 6823388500:07:001:0518, площею 0,0500 га, що знаходиться за межами с. Хребтіїв, Новоушицької ТГ, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області (а.с.42-43, 47).
Відповідно до довідок Нейропсихологічного центру «Псимед», ОСОБА_1 з квітня 2025 року проходить курс когнітивно-поведінкової психотерапії з метою корекції депресивної та травматичної симптоматики та формування навичок емоційної регуляції у зв`язку з втратою батьків. Також пацієнтка отримує антидепресанти за призначенням лікаря-психіатра (а.с.40, 41).
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). 
Згідно з частинами першою та другою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18, від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 та інших.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої й апеляційної інстанцій).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому, позивачем правильно визначено відповідача у справі, яким є територіальна громада в особі Фастівської міської ради за місцем відкриття спадщини. А тому, висновки суду першої інстанції щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача є помилковими. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.
При дослідженні поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини колегія суддів враховує таке.
Норми частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Тобто, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає, що позивачка після смерті батька пропустила установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки перебувала у тяжкому стресовому стан, спричиненому втратою матері, а потім батька, з квітня 2025 року проходила курс когнітивно-поведінкової психотерапії, спрямованої на опрацювання депресивної та травматичної симптоматики, формування навичок емоційної регуляції у зв`язку з втратою батьків, отримувала антидеприсанти, про що свідчать наявні у матеріалах справи відповідні докази.
Враховуючи обставини справи, незначний проміжок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (менше чотирьох місяців), а також наведені позивачкою причини існування перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, які є об`єктивними та істотними труднощами, колегія суддів, відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України, вважає, що наявні правові підстави для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю в два місяці.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:        А.П. Корніюк

О.І. Талалай