ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/2241/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання»
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024 (головуючий суддя Дармін М. О., судді Чередко А. Є., Чус О. В.) 
у справі № 908/2241/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання»
до Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Токмацький райавтодор»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», 
про стягнення 99 551,46 грн,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (далі - позивач, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання») звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Токмацький райавтодор» (далі - відповідач, ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» в особі філії «Токмацький райавтодор») про стягнення 99 551,46 грн, які складаються з 89 862,00 грн заборгованості за електричну енергію за період: березень - листопад 2022 року, 1 795,58 грн - 3% річних та 7 893,88 грн інфляційних втрат.
2. В обґрунтування заявлених вимог, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» посилається на порушення відповідачем зобов`язань за Договором № 34 про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2020 щодо оплати спожитої електричної енергії.
Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень, ухвалених у цій справі
3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.09.2023 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Токмацький райавтодор» на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» 89 861,99 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 1795,58 грн 3 % річних, 7893,88 грн інфляційних втрат, 2684,00 грн судового збору.
4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на виконання укладеного між позивачем та відповідачем договору про постачання електричної енергії споживачу, відповідачу на електрону адресу були надіслані рахунки за постачання електричної енергії Постачальником за період з березня 2022 року по листопад 2022 року, у відповідності до яких обсяг використаної електричної енергії відповідачем склав 18473 кВт/год на суму 89862,00 грн. 
Оскільки позивачем доведено, що електрична енергія постачалась Споживачу та сторонами узгоджено, що неотримання Споживачем рахунку він вважається отриманим Споживачем до 10 числа місяця наступного за звітним, місцевий господарський суд дійшов висновку, що зобов`язання з оплати спожитою електричної енергії виникло у Споживача з 10 числа місяця наступного за звітним. Доказів сплати заборгованості за отриману електричну енергію в матеріали справи не надано.
5. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024 рішення Господарського суду Запорізької області від 07.09.2023 скасовано, прийнято прийняти нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.
6. Постанова арґументована тим, що публічний договір № 34 від 28.12.2020 про постачання електричної енергії споживачу є нікчемним в силу закону з 26.02.2022, а саме статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. 
Суд апеляційної інстанції виснував, що оскільки правовідносини сторін виникли на підставі укладання Публічного договору № 34 від 28.12.2020 про постачання електричної енергії споживачу, який за висновками колегії суддів, з 26.02.2022 є нікчемним в силу закону, враховуючи вищенаведені фактичні обставини щодо продажу позивачем електричної енергії на підприємство відповідача, яке з 26.02.2022 захоплене збройними формуваннями російської федерації та перебуває на окупованій території, задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 89 862,00 грн заборгованості за електричну енергію за період: березень - листопад 2022 року, 1795,58 грн - 3% річних та 7893,88 грн інфляційних втрат суперечило б принципу справедливості та загальним засадам і змісту законодавства (аналогія права - заборона передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та/або провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора).
Касаційна скарга
7. Не погодившись із постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024 і залишити в силі рішення Господарського суду Запорізької області від 07.09.2023.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
8. У поданій касаційній скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
9. Скаржник зазначає, що дана справа має виняткове значення для ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» - постачальника електричної енергії на території міста Запоріжжя та Запорізької області, у зв`язку з чим справа становить значний суспільний інтерес, так як скаржник є єдиним постачальником електричної енергії в місті Запоріжжя та Запорізькій області та несе непомірні збитки, які загрожують його подальшому існуванню, у зв`язку з тим, що основна частина боржників скаржника знаходиться на окупованій території Запорізької області при цьому частина з них перереєструвалась на неокупованій територій України.
Також скаржник зауважує, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20.02.2024 у справі № 905/644/22.
Позиція інших учасників справи
10. Відповідач та третя особа своїм правом на подання відзивів на касаційну скаргу не скористались, відповідні відзиви не подали.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
11. Між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (Постачальник) та ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» в особі філії «Токмацький райавтодор» (Споживачем) було укладено Договір № 34 від 28.12.2020 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір) шляхом підписання заяви - приєднання, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії, за адресою розташування електроустановок.
12. Згідно з розділом 2 Договору «Предмет Договору», Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
13. Розділом 3 Договору встановлено, що умови надання послуг відповідачу визначаються комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до договору.
14. Згідно з розділом 5 Договору «Ціна, порядок обліку і оплата електричної енергії», відповідач розраховується з позивачем за спожиту електричну енергію за цінами, які щомісяця визначаються відповідно до механізму визнання ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. 
15. Згідно з приписами розділу 3 Додатку 2 до Договору «Спосіб оплати», розрахунковим періодом є один місяць. Оплата за електричну енергію здійснюється споживачем у формі попередньої оплати до 10 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, в розмірі 100% від вартості очікуваного споживання електричної енергії на розрахунковий період з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку.
16. Відповідно до змісту розділу 5 Додатку 2 до Договору «Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та термін його оплати», рахунок на проведення остаточного розрахунку самостійно отримується Споживачем до 10 числа місяця (включно), наступного за розрахунковим. У разі не отримання представником Споживача рахунків для здійснення, передбачених умовами Договору платежів, відповідні рахунки направляються Споживачу поштовим зв`язком, кур`єром, або направляються Постачальником за допомогою інтернет-сервісу на електронну адресу Споживача, вказану у заяві-приєднанні. У разі неотримання Споживачем рахунку у визначені цією комерційною пропозицією строки не з вини Постачальника, рахунок за фактично спожиту електричну енергію вважається отриманим Споживачем 10 числа місяця наступного за звітним. Оплата рахунку має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж 05 робочих днів від дати його отримання Споживачем.
17. Відповідно до пункту 5.7 Договору, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.
18. Позивач посилався на те, що відповідачу на електрону адресу були надіслані рахунки за постачання електричної енергії Постачальником за період з березня 2022 року по листопад 2022 року, у відповідності до яких обсяг використаної електричної енергії відповідачем склав 18473 кВт/год на суму 89 862,00 грн.
19. Спожитий обсяг електричної енергії відповідачем за період з березня 2022 року по листопад 2022 року підтверджується повідомленням/листом за № 007-66/251 від 12.01.2023 з додатком адміністратора комерційного обліку, функції якого в Запорізькій області виконує ПАТ «Запоріжжяобленерго», щодо фактичного обсягу спожитої електричної енергії з щомісячною розбивкою за ЕІС - кодом точки комерційного обліку.
20. З огляду на несплату відповідачем вартості спожитої електричної енергії на підставі рахунків за період з березня 2022 року по листопад 2022 року в сумі 89 862,00 грн ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до господарського суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
22. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
23. Колегія суддів зазначає, що за положенням частини четвертої статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
24. Так, після подання скаржником касаційної скарги у справі № 908/2241/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді - грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що до закінчення перегляду судового рішення Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 908/1162/23 зупинялося касаційне провадження у цій справі № 908/2241/23.
25. Предметом розгляду Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду було питання застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону № 1207-VII до правовідносин, які виникли у період із лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
26. Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
27. Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема, виснував, що Законом України від 16.11.2022 № 2764-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2764-ІХ) частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, відповідно до якої дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
28. Діюча редакція цієї норми (згідно зі змінами, внесеними Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно») вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
29. Як зазначив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, із 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
30. Кабінет Міністрів України 06.12.2022 затвердив постанову № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
31. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.
32. Однак відповідно до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», правовий статус тимчасово окупованої Російською Федерацією території в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
33. З огляду на викладене у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23, про поширення положень статті 13-1 Закону № 1207-VII на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
34. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 908/1162/23 про відмову в позові, зазначив про те, що: «… підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні».
35. Колегія суддів під час перегляду постанови апеляційного господарського суду у цій справі № 908/2241/23 враховує наведені висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, відповідно до положень частини четвертої статті 236 ГПК України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовним критерієм.
36. Так, у цій справі № 908/2241/23 апеляційним господарським судом установлено, що місто Токмак, Токмацької міської територіальної громади, яке є місцерозташуванням відповідача з 26 лютого 2022 року окуповано збройними угрупуванням російської федерації.
37. Відповідно до статті 13-1 Закону № 1207-VII (цей Закон доповнено статтею 13-1 згідно із Законом України від 01.07.2021 № 1618-IX «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» та внесення змін до деяких законодавчих актів України» з подальшими змінами) її положення застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.
38. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.
39. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
40. Таким чином, підставою для відмови у позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, є заборона передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію, при цьому факт тимчасової окупації місто Токмак, Токмацької міської територіальної громади, Запорізької області з 26.02.2022 є загальновідомим, сторонами спору не заперечується, що не потребує окремого доказування у цьому судовому провадженні.
41. При цьому варто звернути увагу на те, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про ринок електричної енергії», Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», від 14.03.2022 № 133 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам Міністерством енергетики України 13.04.2022 видано наказ № 148, яким затверджено Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану (далі - Положення). Вказаний наказ набув чинності з дня його опублікування 06.05.2022 і діяв до 05.12.2023.
42. Водночас з огляду на ієрархію нормативно-правових актів, враховуючи приписи статті 13-1 Закону № 1207-VII про заборону передачі електроенергії на тимчасово окуповану територію (і така заборона має абсолютний характер), Положення не регулювало (і не могло регулювати) питання електропостачання на тимчасово окупованій території.
43. Суд також вважає за необхідне зазначити, що доведення/недоведення позивачем обставин фактичної поставки електроенергії на тимчасово окуповану територію, як і здійснення оплати за неї, не має правового значення для вирішення спору у цій справі.
44. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 04.11.2025 у справі № 911/1353/23 та від 04.11.2025 у справі № 922/5404/23.
45. З огляду на викладене вище у цій постанові, а також викладені у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 висновки (частина четверта статті 300 ГПК України) Суд відхиляє посилання скаржника на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20.02.2024 у справі № 905/644/22.
46. Таким чином, за встановлених обставин цієї справи постанова суду апеляційної інстанції про відмову у позові з огляду на приписи статті 13-1 Закону № 1207-VII є правильною по суті і підлягає залишенню без змін з мотивів, викладених у цій постанові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
47. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
48. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
49. У цій справі, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених ними судових рішень, а тому, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а зазначене судове рішення ? без змін.
Розподіл судових витрат
50. Позаяк Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові рішення, що оскаржувалися, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2024 у справі № 908/2241/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил