ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3527/26 Справа № 214/11361/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого судді – Бондар Я.М.,
суддів – Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Лідовська А.А.
заявник- Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
заінтересовані особи – приватний нотаріус Мазепа Наталія Миколаївна, Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року, яка постановлена суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складення повного судового рішення не зазначена),
В С Т А Н О В И В
В листопаді 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у приватного нотаріуса Мазепи Н.М. копію спадкової справи ОСОБА_1 , заведеної після смерті та з Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради – інформацію про осіб, зареєстрованих за адресою із спадкодавцем ОСОБА_1 станом на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 . до подачі позову.
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву б/н. ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник помер. Однак, на момент смерті позичальник не виконав всіх взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим за вказаним кредитним договором залишилась заборгованість у розмірі 91370 грн. 29 липня 2025 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся з претензією кредитора до Третьої криворізької державної нотаріальної контори, яка листом від 15.08.2025 року повідомила, що претензію перенаправила за належністю до приватного нотаріуса Мазепи Наталії Миколаївни, відповіді від якої щодо спадкоємців не надано. 
Заявник зазначає, що на даний час він позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову та виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідача (відповідачів), а пред`явлення позовів до невідомих осіб, без зазначення відповідача (відповідачів), ЦПК України не допускає, а тому просить витребувати вказану інформацію до пред`явлення позову до суду.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року в задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення доказів до подачі позову до суду, відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів з огляду на те, що Банк не наділений повноваженнями відповідно до ст. 8 Закону України "Про нотаріат" отримувати інформацію про спадкоємців померлого боржника, а тому позбавлений можливості визначитись з колом відповідачів та пред`явити позов про стягнення заборгованості зі спадкоємців боржника. 
Відзиву на апеляційну скарг в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено того, що є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим після подання до суду позовної заяви.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Також, частиною 4 вказаної статті визначено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.
Відтак, оскільки заявником подано заяву про витребування доказів до подання позову, то така заява підлягає вирішенню у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.
Згідно вимог статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі, за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Відповідно до п.п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 117ЦПК України в заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.
Згідно ч. 8 ст. 8 Закону України "Про нотаріат" довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з обов`язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу, а також на обґрунтовану письмову вимогу державного виконавця, приватного виконавця за виконавчим провадженням з обов`язковим зазначенням номера виконавчого провадження та реквізитів виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження.
Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.
Заяву про забезпечення доказів, шляхом витребування у нотаріуса спадкової справи померлого боржника ОСОБА_1 , та з департаменту адміністративних послуг міськради банк мотивував тим, що у нього відсутня інформація про коло спадкоємців останнього, наявності у нього спадкового майна, оскільки така інформація є нотаріальною таємницею та інформацією з обмеженим доступом.
Разом з тим, витребування спадкової справи шляхом забезпечення доказу необхідне для належного оформлення і подання в суд позовної заяви про стягнення заборгованості із спадкоємців померлого за рахунок успадкованого ними майна. Таким чином метою забезпечення доказів у цьому випадку є підготовка та обґрунтування майбутнього позову, що узгоджується з викладеними вище процесуальними нормами щодо звернення в суд із заявою про забезпечення доказів особи, яка може набути статусу позивача, використання такого способу забезпечення доказів як витребування спадкової справи, подання такої заяви до подання власне самої позовної заяви.
Скаржник наголошує, що інакше, ніж шляхом витребування із нотаріальної контори спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 боржника ОСОБА_1 , та з Департаменту адміністративних послуг міськради про осіб, які фактично прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцем, на час його смерті, він позбавлений можливості звернутися в суд з позовом до спадкоємців померлого. Таке обґрунтування заяви про забезпечення доказів є безумовно достатньо умотивованим реальними фактами, що не потребують іншого доведення, чи нерозуміння суті такого звернення в суд.
Відомості про спадкоємців, які містяться в спадковій справі відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", та п. 3.1 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", є належним доказом.
Отже, інформація, яка міститься у спадковій справі, є доказом наявності у боржника спадкоємців, спадкового майна та є підставою для звернення до них, як належних відповідачів, із позовом у порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України.
Закон України"Про нотаріат" не передбачає можливості отримання кредитором у нотаріуса інформації про спадкоємців боржника, а тому посилання суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів є помилковим.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з обґрунтуванням судом першої інстанції, викладеним в оскаржуваній ухвалі, оскільки воно є необ`єктивним, зробленим за неналежного з`ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, за неправильного застосування норм процесуального права.
Аргументи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної судової ухвали є правильними, достатніми, такими, що спростовують неправильний висновок суду першої інстанції, доводять неправильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу в суд для продовження розгляду.
Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.
Керуючись ст. 367, 368, 374,379,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року скасувати. 
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена 03 березня 2026 року.

Головуючий
Судді