КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №760/17001/25 Головуючий у суді І інстанції: Опанасюк І.О.
провадження №22-ц/824/7040/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року представник позивача Тараненко А.І. звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №570465376 від 11.01.2020 року у розмірі 15458 грн 23 коп., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн 00 коп.
Позов обґрунтовано тим, що 11.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №570465376, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у сумі 19160 грн 00 коп.
Кредитний договір укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 97UD8A6U.
Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, перерахував відповідачу шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 19160 грн 00 коп. на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яку він вказав у заявці при укладенні кредитного договору.
Відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.
28.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.
Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №106 від 04.11.2020 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги.
05.08.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладений договір факторингу №05/0820-01.
Розділом 1 договору факторингу визначено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором.
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №11 від 31.08.2023 до договору факторингу, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги.
29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №29/05/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до п.1.2 договору факторингу перехід від ТОВ «ФК «ОЕЛАЙН ФІНАНС» до позивача права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до реєстру боржників №б/н від 29.05.2025 року за договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 15458 грн 23 коп.
Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому кредит у строки передбачені кредитним договором.
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 15458 грн 23 коп. з них : 11133 грн 92 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 4324 грн 31 коп. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 січня 2026 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, Поляков О.В., який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити у справі нове рішення, яким позовну заяву ТОВ «ФК «Ейс» задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги виписку з особового рахунку за кредитним договором № 570465376, оскільки дана виписка містить всі необхідні реквізити, включаючи підпис та печатку уповноваженої особи та печатку, що підтверджує її автентичність та відповідність вимогам чинного законодавства.
Також виписка детально відображає структуру заборгованості, а саме прострочене тіло кредиту, прострочені відсотки та загальну суму заборгованості. Вказаний у виписці період заборгованості, охоплює проміжок часу від моменту набуття позивачем права вимоги до дати формування позовної заяви.
Обгрунтовуючи доводи щодо відступлення права вимоги, представник позивача зазначав про те, що перехід права вимоги був спрямований на фактично існуюче зобов`язання, що підтверджує реальність предмета передачі та узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо допустимості та правомірності відступлення права вимоги. Отже, факт підписання реєстру прав вимоги після укладення кредитного договору, виключає сумніви щодо наявності у первинного кредитора прав, які могли бути передані фактору, та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підставах і в межах чинного договірного регулювання.
Позивачем доведено своє право вимагати від відповідача належного виконання за цим договором, оскільки на підтвердження надано дійсні договори факторингу, за якими до позивача перейшло право вимоги. За умовами укладених договорів, до фактора могло переходити право вимоги, яке виникне в майбутньому. Станом на момент підписання реєстрів боржників, зокрема, щодо відповідача, до цих договорів факторингу, права вимоги до нього виникло та було дійсним.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що 28 листопада 2018 року був укладений договір факторингу між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» №28/1118-01. 11 січня 2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» уклало з відповідачем ОСОБА_2 кредитний договір №570465376, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, отже на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. За договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, тому договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги до ОСОБА_2 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, тому таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», а остання в свою чергу ТОВ «ФК «ЕЙС».
Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В обґрунтування заявлених позовних вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за договором № 570465376 позивачем надано:
- договір факторингу № 28/1118-1 від 28 листопада 2018 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 77-79) та додаткові угоди до нього № 19 від 28 листопада 2018 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року (а.с. 82-89); витяг з реєстру прав вимоги № 106 від 04.11.2020 року де під номером 141 мається інформація про перехід права вимоги за кредитним договором відповідача (а.с. 74-76), акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2020 року зі сплати фінансування за реєстром прав вимоги № 106 від 04.11.2020 року (а.с. 73), протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 106 від 04.11.2020 року (а.с. 73);
- договір факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, укладений між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» (а.с. 67-69), витяг з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року, де під номером 8526 мається інформація про перехід права вимоги за кредитним договором відповідача (а.с. 65-66);
- договір факторингу від 29 травня 2025 року № 29/05/25-Е, укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (а.с. 58-60); витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, де під номером 1710 мається інформація про перехід права вимоги за кредитним договором відповідача (а.с. 56-57).
У пункті 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» визначено, що право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Аналогічні умови зазначено і в договорах факторингу, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
З огляду на те, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», який було пролонговано на підставі додаткових угод до даного договору (строк договору пролонговано до 31 грудня 2024 року) на момент укладання кредитного договору (11.01.2020 року) був чинним й ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача, яке в подальшому перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ "Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», відповідно, та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача ТОВ «ФК «Ейс».
Вказані договори факторингу підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс».
Поряд з іншим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25, «апеляційний суд врахував, що майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення», тобто майбутня вимога також може бути предметом договору факторингу.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що позивачем ТОВ «ФК «Ейс» не доведено факту переходу до нього права вимоги до відповідачки за укладеним кредитним договором № 570465376 від 11.01.2020 року.
Що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором № 570465376 від 11.01.2020 року.
Встановлено, що 11.01.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 570465376 (а.с. 38-40).
Із змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_2 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 97UD8A6U.
У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 11.01.2020 року зазначені персональні дані позичальника ОСОБА_3 , дата укладення договору - 11.01.2020, сума кредиту 19160 грн, строк кредиту - 56 днів, номер карточки позичальника № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 1.1 договору № 570465376 кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 19 160 грн на умовах строковості зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах.
Відповідно до п.1.2 договору № 570465376 кредит надається строком на 56 днів.
Пунктом 4.1. договору № 570465376 визначено, що з метою укладення договору позичальник, ознайомившись з правилами, заповнив заявку, вказавши всі дані, визначені в заявці як обов`язкові.
Згідно умов кредитного договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 19 160 грн 11.01.2020 року на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача (а.с. 16).
На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 баком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . Повний номер рахунку платіжної картки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 - НОМЕР_3 . За період з 11.01.2020 по 16.01.2020 на платіжну картку № НОМЕР_2 були зараховані кошти у сумі 19160 грн 00 коп. (а.с. 168-171).
Згідно наданої ТОВ «Ейс» виписки з особового рахунка за кредитним договором № 570465376 заборгованість ОСОБА_2 станом на 05.06.2025 складає 15 458,23 грн, з яких 11 133,92 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 4 324,31 грн прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 47).
З огляду на те, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 04.11.2020 року у розмірі 15 458,23 грн, з яких 11 133,92 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 4 324,31 грн прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 49).
Доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем суду надано не було.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №570465376 від 11.01.2020 року у розмірі 15 458,23 грн, з яких 11 133,92 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 4 324,31 грн прострочена заборгованість за відсотками станом на 04.11.2020 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Що стосується судових витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Звертаючись до суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Ейс» у позовній заяві заявляло вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.
На підтвердження витрат на правову допомогу до позовної заяви долучено договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, укладений ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», яким клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 45-46); протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року (а.с. 46); додаткову угоду № 25770554886 до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року (а.с. 44); акт прийому-передачі наданих послуг від 29.05.2025 на суму 7 000 грн. (а.с. 43). 
У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Таким чином, аналізуючи матеріали справи суд апеляційної інстанції вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатом є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 15 458,23 грн, тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 7000 грн є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3 000 грн.
Що стосується судових витрат в частині сплаченого позивачем судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви та 3633,60 грн за подання апеляційної скарги на рішення суду.
Оскільки, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 , з останньої підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.
Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 570465376 від 11 січня 2020 року у розмірі 11 133,92 грн - заборгованість по тілу кредиту, 4 324,31 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», код ЄДРПОУ: 42986956, адреса: 02175, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «02» квітня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов